Постанова

Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 243/3807/17-ц

провадження № 61-38578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року у складі судді Мірошниченко Л. Є. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 15 травня 2018 року в складі колегії суддів: Попоян В. В., Кішкіної І. В., Халаджи О. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 31 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ «Укргазбанк») (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2203/671, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 44 000,00 доларів США двома траншами: 30 000,00 доларів США - 31 жовтня 2007 року та 14 000,00 доларів США - 08 квітня 2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних строком до 30 жовтня 2019 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_2 від 31 жовтня 2007 року укладено два договори іпотеки. Договір іпотеки № 327 за яким останнім передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та договір іпотеки № 328 за яким передано в іпотеку земельну ділянку за тією ж адресою.

За умовами договору ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати періодичні платежі та щомісячно сплачувати відсотки, але позичальником зазначені зобов`язання не виконуються. У результаті чого виникла заборгованість у загальній сумі 57 313,24 доларів США та 137 521,14 грн, з яких: заборгованість за кредитом строкова - 43 929,95 доларів США; заборгованість за процентами поточна - 510,12 доларів США; заборгованість за процентами прострочена - 12 873,17 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту -137 521,14 грн, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, посилаючись на неналежне виконання заставодавцем ОСОБА_2 умов договорів іпотеки від 31 жовтня 2007 року № 328 та № 327 в частині не виконання обов`язку застрахувати предмети іпотеки на період дії зазначених договорів іпотеки, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 штраф у розмірі 5% від заставної вартості предметів іпотеки за три роки у сумі 41 835,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що боржником порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів, проте позивач, змінивши строк виконання основного зобов`язання, направивши відповідачу претензію від 09 грудня 2010 року про дострокове повернення кредитних коштів, звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права у квітні 2017 року тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем та, з урахуванням відсутності заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 . Крім того, вважав, що нарахування ОСОБА_1 , яка є громадянкою України та зареєстрована і постійно проживає у м. Слов`янськ Донецької області пені та штрафів на час проведення антитерористичної операції, починаючи з 14 квітня 2014 року, забороняється, а тому вважав вимоги про стягнення пені за період з 14 квітня 2013 року по 03 серпня 2016 року у розмірі 5 487,26 дол. США безпідставними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу скасовано.

У задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми штрафу відмовлено з інших підстав.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення суми штрафу, апеляційний суд виходив із того, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а не за спливом строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема судами безпідставно не взято до уваги те, що відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути всю суму кредиту (тіло кредиту) в строк до 31 жовтня 2019 року, а обов`язкові чергові платежі за тілом кредиту умовами кредитного договору не передбачені. А тому суди дійшли помилкового висновку про застосування строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що 31 жовтня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2203/671, умови якого змінені додатковою угодою від 26 листопада 2007 року № 1, згідно з яким відповідачу був наданий кредит у сумі 44 000,00 доларів США у вигляді невідновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2019 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_2 від 31 жовтня 2007 року укладено два договори іпотеки. Договір іпотеки № 327 за яким останнім передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та договір іпотеки № 328 за яким передано в іпотеку земельну ділянку за тією ж адресою.

Згідно з претензією про повернення заборгованості за кредитом від 09 грудня 2010 за вих. № 1012/85 на ім`я ОСОБА_1 боржник повідомлявся банком про наявну заборгованість за кредитом та необхідність сплати на підставі пункту 3.2.6 кредитного договору протягом 10 днів від дати отримання претензії суми заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями за кредитом, процентами та штрафними санкціями у розмірі 44 821,40 доларів США, тобто усієї суми кредиту.

26 липня 2016 року позивачем на ім`я позичальника направлено претензією про повернення заборгованості за кредитом від 25 липня 2016 за вих. № 35/484-315/04, відповідно до якої боржник ОСОБА_1 повторно повідомлялась про наявну заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2007 № 2203/671 станом на 25 липня 2016 року у розмірі 76097,63 доларів США та необхідність дострокового погашення заборгованості.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Судами встановлено, що право на позов щодо стягнення суми заборгованості за кредитом (у тому числі і дострокового стягнення) виникло у банка на десятий день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності, оскільки банк 09 грудня 2010 року надіслав позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту. Тобто банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, шляхом направлення на адресу позичальника вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу (кредиту, відсотків, комісії) протягом 10-ти календарних днів, тому саме з цієї дати починається для банку перебіг позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Даний позов про стягнення заборгованості за кредитом поданий позивачем до суду 21 квітня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого передбачений статтею 257 ЦК України, про застосування наслідків пропуску якого під час розгляду справи заявлено відповідачем.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову за пропуском строку позовної давності у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 в частині стягнення з боржника заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом, що були нараховані на час пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми кредиту, а також щодо стягнення неустойки, нарахованої на суму заборгованості за вимогами щодо яких позовна давність пропущена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення суми штрафу з ОСОБА_2 , апеляційний суд, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування штрафних санкцій за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а не за спливом строку позовної давності.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), які з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2018 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Донецької області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська