У Х В А Л А

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 754/8294/19

провадження № 61-8170ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним (неукладеним), стягнення авансу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним (неукладеним), стягнення авансу та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що 26 січня 2019 року між сторонами укладено договір, предметом якого є виготовлення та передача метало-пластикових вікон площею 5, 722 кв.м. Вказаний договір було укладено у квартирі позивача, без пред`явлення документів та технічної документації на виготовлений товар і його комплектуючі.

Позивач сплатив торгівельним представникам відповідача в момент укладання договору 10 000,00 грн авансу. Згідно з умовами договору, позивач зобов`язаний протягом 7 днів доплатити відповідачу 4 815,00 грн, після чого відповідач, зобов`язаний виготовити та передати позивачу віконні конструкції.

Ознайомившись з відгуками споживачів щодо якості послуг, позивач вирішив, що він ошуканий відповідачем, у зв`язку з чим звернувся до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, та відмовився від подальшого виконання умов договору у зв`язку з їх несправедливістю, яка полягала в можливості відповідача залучити третіх осіб до виготовлення продукції, одностороннього збільшення ціни договору, а також трактування внесеного позивачем авансу, як завдатку.

Вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, сторони не підписували акт прийому-передачі виробів, отже обов`язки виконавця не виконані. Вказаними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та необхідністю витрачати додатковий час і кошти для відновлення попереднього стану, звертатись за медичною допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

З огляду на викладене, позивач просив суд першої інстанції позов задовольнити, визнати договір від 26 січня 2019 року №01727 неукладеним, стягнути з відповідача аванс у розмірі 10 000,00 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 4 815,00 грн.

26 вересня 2019 року позивач змінив підставу позову та зазначив, що договір укладався за відсутності відповідача та без пред`явлення документів, які підтверджують повноваження представників відповідача укладати від її імені договори. Всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу не були надані зразки товару та комплектуючі, не надано технічну документацію на товар. Тому позивач відмовився від подальшого укладання договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року, з яким погодився суд апеляційної інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач не надав належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження позовних вимог, а також, саме позивач відмовився від виконання умов договору з власної ініціативи, порушення прав позивача стороною відповідача під час укладення та дії оскаржуваного договору суд не встановив.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання договору недійсним (неукладеним), стягнення авансу у розмірі 10 000,00 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 815,00 грн. Справа є незначної складності.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 рокупостановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним (неукладеним), стягнення авансу та відшкодування моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко