Справа № 579/244/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року Кролевецький районний суд Сумської області

у складі: головуючого судді Моргуна О.В.

за участі секретаря судового засідання Сергієнко Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевець подання начальника Кролевецького районного відділу ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

начальник Кролевецького РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (надалі - начальник відділу ДВС) звернулась до суду із вказаним поданням, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження 59641051 з виконання вимоги №Ф-880-50-У, виданого 06.02.2019 року по стягнення боргу у розмірі 19194,78 грн.

Відділом ДВС під час проведених виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_1 має автомобіль ВАЗ 21093 номерний знак НОМЕР_1 , та неодноразово перетинав державний кордон України.

Вимога на даний час не виконана, а тому посилаючись на викладене, просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань.

Представник Кролевецького РВ ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що подання начальника відділу ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадане вище право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження №59641051 по примусовому виконанню вимоги №Ф-880-50-У від 06.02.2019 року про стягнення боргу у розмірі 19194,78 грн (а.с.3)

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

В наданих начальником відділу ДВС суду документах відсутні дані, що ОСОБА_1 , який у поданні зазначено як боржник, належним чином у встановленому законом порядку повідомлений про відкриття виконавчого провадження відносно нього, тобто відсутні докази того, що він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та йому надавалась можливість для добровільного виконання зобов`язання, тобто відсутні докази того, що вони були отримані ОСОБА_1 що є порушеним прав боржника на самостійне та добровільне виконання зобов`язання.

Крім того, не надано доказів того, що під час виконання виконавчого провадження викликався ОСОБА_1 з приводу виконання вимоги, що перебуває у даному виконавчому провадженні.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Отже, виконавець повинен довести факти умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа. Особа, яка має не виконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Матеріали подання не містять доказів щодо обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та доказів про те, що боржник ухиляється від явки до державного виконавця, а відповідно і фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань.

Оскільки такий захід як обмеження у праві виїзду за межі України повинен бути виправданим, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), а дані, які б давали можливість зробити висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 352, 353, 441 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання начальника Кролевецького районного відділу ДВС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 24 червня 2020 року.

СуддяО. В. Моргун