Справа № 750/4865/20
Провадження № 2-о/750/93/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Требух Н.В.,

із секретарем - Будаш М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України,

заінтересована особа - Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

в с т а н о в и в :

12.06. 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі - в м.Феодосія АР Крим. В обгрунтування заяви заявник зазначила, що вона є бабусею ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Феодосія Республіки Крим. Однак, отримати свідоцтво про їх народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на території України заявник не може, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення даного факту необхідно заявнику для державної реєстрації народження.

Заявник у судове засідання подала клопотання про розгляд заяви без її участі, зазначивши, що заяву підтримує.

Представник заінтересованої особи - Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд заяви без участі представника відділу та вказав, що заперечень проти прийняття рішення не має і покладається на розсуд суду.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабусею ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Згідно копії свідоцтва про народження ( повторно) серії НОМЕР_1 , виданого 23жовтня 2017 року Феодосійського міського відділу запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 (у свідоцтві зазначено російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Феодосія Республіки Крим. Батьками дитини записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , актовий запис № 832 (а/с 5).

Заявник звернулася до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявами про проведення державної реєстрації народження ОСОБА_2 .

Однак, 10 червня 2020 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заявнику надано відмови у проведенні державної реєстрації народження, так як подані заявником документи не є підставою для державної реєстрації народження і не відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно з вимогами статті 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Частиною 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

15 квітня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до приписів статті 1 цього Закону, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, оскільки народження дитини відбулося на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про народження, видане компетентним органом державної влади України, є неможливим, а тому єдиною підставою для проведення державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження, у зв`язку з чим суд знаходить підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 259, 273, 293, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі - ОСОБА_2 , в місті Феодосія, Автономна Республіка Крим, Україна, у громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - батько, та громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - мати.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Н.В.Требух