ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 947/29484/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2515/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Цюра Т.В.

за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Оксюта Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеса від 11 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Калашнікової О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання угоди недійсною, скасування реєстрації на автомобіль та зняття арешту з автомобіля.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності з травня 2012 року належить автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

У лютому 2014 року, після конфлікту з ОСОБА_5 , з яким вона перебувала в близьких відносинах, проте спільного побуту не вела, останній зник з її автомобілем, який він не повернув, що вимусило її звернутися у січні 2016 року до правоохоронних органів.

Під час розслідування кримінального провадження №0001224, в якому вона визнана потерпілою, їй стало відомо, що 29 квітня 2015 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ААЕ НОМЕР_2 від 28 квітня 2015 року у приміщенні ВРЕР (5112) №12 у м.Любашівка.

В подальшому, 06 травня 2015 року, у приміщенні ВРЕР (4801) м.Миколаїва автомобіль перереєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку НОМЕР_3 від 06 травня 2015 року, який став власником автомобіля, та 21 липня 2018 року передав його в користування ОСОБА_6 (сину ОСОБА_5 ).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 25 липня 2018 року у справі №520/9305/18 накладено арешт на спірний автомобіль, ключі від него та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

28 вересня 2018 року автомобіль передано їй слідчим на зберігання, що підтверджується гарантійною розпискою.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила задовольнити її вимоги.

Звертаючись із вказаним позовом до Київського районного суду м.Одеси представник ОСОБА_1 керувалась положеннями ч.2ст.30 ЦПК України, згідно якої позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної її частини та виходила з того, що спірний автомобіль передано їй (позивачу) на зберігання за місцем проживання, яке розташовано в Київському районі м.Одеси, що аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 14 листопада 2018 року у справі №553/2086/17 (а.с.2-4).

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2019 року справу за вказаним позовом передано за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Приймаючи судове рішення суд першої інстанції керувався ст.27 ЦПК України та виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу від 11 грудня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Неправильність судового рішення мотивувала порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначила , що:

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що одна із вимог позивачки стосується зняття арешту з майна, що є виключною підсудністю згідно до вимог ч.2ст.30 ЦПК України;

- спірний автомобіль передано ОСОБА_1 на зберігання за місцем її проживання у Київському районні м.Одеси, тому справа, відповідно до правил ч.2ст.30 ЦПК України; підлягає розгляду у Київському районному суді м.Одеси;

- на вказані обставини звертає увагу Верховний Суд в постанові від 14 листопада 2018 року по справі 553/2086/17(а.с.42-43).

У запереченнях на апеляційну скаргу третя особа: ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що справа повинна розглядатися Білгород-Дністровським місьрайонним судом Одеської області за місцем проживання відповідача згідно до вимог ст.27 ЦПК України (а.с.83-84).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У ст.124 Конституції закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати й вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені в ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових відносин, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здвйснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.ст.19,20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду про захист свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

Якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому в КПК України.

Відповідно до ст.5 КПК України процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки кримінальне провадження в цій справі ще не закінчено, до відносин застосовуються положення чинного КПК України.

Згідно із ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їхній захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч.2 ст.174 КПК України).

Зазначені вимоги збігаються з положеннями ч.4 ст.21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права та свободи людини, гарантовані Конституцією та міжнародними договорами України) та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.50, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства.

Якщо обмеження прав позивача щодо нерухомого майна відбулися в порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано в порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №640/17552/16-ц та від 23 травня 2018 в справі №569/4374/16-ц.

Відповідно до ст.20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Тому позовна вимога ОСОБА_1 про зняття арешту з автомобіля, накладеного в рамках кримінального провадження, яке не завершене, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, правила ч.2ст.30 ЦПК України у даній справі застосуванню не підлягають.

Посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі на правову позиціюВерховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року, справа № 553/2086/17, є помилковим, оскільки у вказаній справі суди вирішували вимогу про зняття арешту з автомобіля, накладеного органом примусового виконання у межах виконавчого провадження, тобто вирішували вимогу, які підлягала розгляду за правилами ЦПК України.

Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Основна позовна вимога у даній справі - визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля заявлена до відповідача ОСОБА_3 .

Вимога про скасування реєстрації на автомобіль є похідною від спору за основною вимогою та заявлена до того ж відповідача.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що справу слід передати за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (в ухвалі помилково зазначено до Білгород-Дністровського районного суду Одеської області).

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином не мотивував, чому він не взяв до уваги доводи позовної заяви про те, що вона підлягає розгляду саме в Київському районному суді м.Одеси на підставі ч.2ст.30 ЦПК України, а тому зазначений недолік підлягає усуненню апеляційним судом, шляхом викладення мотивувальної частини ухвали суду в редакції цієї постанови.

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.368,374,379,381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Оксюта Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеса від 11 грудня 2019 року про направлення справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області змінити шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття таоскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: