Справа № 482/2273/19
Номер провадження 2/482/199/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Шведової Я.О.. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Нова Одеса суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( в порядку регресу), -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2020року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( в порядку регресу).

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 05.10.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - Позивач) та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9680609, яким було забезпечено автомобіль «Honda HR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За цим Договором ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Cтрахувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

24.05.2018року у м. Нова Одеса по вул. Центральна, 231 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 (далі - Потерпілий), під керуванням ОСОБА_4 та забезпеченого автомобіля «Honda HR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (далі - Відповідач).

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05.07.2018 р. Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

04.06.2018 року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого, в особі представника за довіреністю - ОСОБА_5 , в розмірі 21 868,48 грн.

Відповідач не повідомив Позивача про дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» та п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

03.04.2019 року на адресу Відповідача було направлено регресну вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування.

19.04.2019 року зазначену вимогу було отримано Відповідачем та жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку Відповідача здійснено не було.

Станом на 18.11.2019 року суму страхового відшкодування не повернуто.

Позивач вважає, що має право регресної вимоги до відповідача, оскільки остання не повідомила страховика про настання страхової події своєчасно.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, а справу розглядати в його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду пояснення, згідно яких позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вона не визнає і просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Відповідач вказує, що не могла повідомити страхову компанію на протязі трьох днів про настання страхового випадку оскільки знаходилася на лікуванні у Новоодеській ЦРЛ і фізично не могла цього зробити.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.05.2018 року о 18.15 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 керувала т/з «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не врахувала дорожню обстановку, не врахувала обставини та рухаючись в правій смузі для руху при перестроюванні в ліву, не впевнилась в безпеці виконання свого маневру, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Рено Кенго», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті ДТП обидва т/з отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.3 (б), 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/941/18 від 05.07.2018року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність водія автомобіля «Honda HR-V», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ОСОБА_2 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АК/9680609 від 06.10.2017року (строк дії до 05.10.2018року включно).

Довідка про дорожньо-транспортну пригоду № 805020 була направлена позивачу Новоодеським ВП ГУНП в Миколаївській області 26.03.2019року.

Повідомлення про дану дорожньо-транспортну пригоду надійшло до страхової компанії 04.06.2018 року, коли до позивача звернувся представник потерпілого ОСОБА_5 із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

04.06.2018року представником позивача було оглянуто автомобіль «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 про що складено відповідний акту огляду транспортного засобу (дефектну відомість).

На підставі страхового акту №UA025/L01/1 від 08.06.2018року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого, в особі представника за довіреністю - ОСОБА_5 , в розмірі 21 868,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17165 від 11.06.2018 р.

03.04.2019 року на адресу відповідача була направлена регресна вимога про виплату страхового відшкодування.

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвишеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статі 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статі 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, а не на необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу.

У разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна у дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 16.09.2015 року у справі №6-284цс15, від 22.03.2017 року у справі №6-2011цс16 та висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №752/9895/15-ц, від 10.10.2018 року у справі №371/1659/16-ц, від 24.10.2018 року у справі №300/847/16-ц, від 28.11.2018 року у справі №753/16761/14-ц, від 16.01.2019 року у справі №208/7291/13, від 23.01.2019 року у справі №756/5005/16-ц, від 03.10.2018 року у справі №753/5293/16-ц, де вказано про те, що якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик про настання страхового випадку був повідомлений іншим учасником ДТП і сам визнав ДТП страховим випадком, добровільно сплативши страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення суду про задоволення регресного позову страховика до свого страхувальника, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Таке обмеження щодо набуття страховиком завдавача шкоди безумовного права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно з вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізючи подані позивачем докази в сукупності з наданими відповідачем поясненнями, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.264,265,279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( в порядку регресу) - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до п.3 розділу XII "Прикінцевих положень" ЦПК України строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину встановленого КМУ пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області.

Головуючий: Баранкевич В.О.