Справа № 165/799/17 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/594/20 Категорія: 84 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за поданням головного державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Здрок Тетяни Сергіївни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 05 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року головний державний виконавець Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Здрок Т. С. звернулася до суду із зазначеним поданням.

Покликалася на те, що на примусовому виконанні у Нововолинському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 57047693 по примусовому виконанню виконавчого листа № 165/799/17 від 20 серпня 2018 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 930 грн на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги та 1280 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання нею касаційної скарги.

Крім того, головний державний виконавець Здрок Т. С. зазначала, що при проведенні виконавчих дій з`ясувалося, що у боржника ОСОБА_1 відсутні джерела доходів і жодні примусові заходи, спрямовані на виконання зазначеного виконавчого документу, результатів не дають, на виклики державного виконавця боржник не реагує, до відділу ДВС не з`являється, декларації та жодних пояснень не надає. З огляду на наведені обставини державний виконавець вважає, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду, а тому невжиття заходів у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України може зробити неможливим виконання виконавчого документа,

Ураховуючи наведене, головний державний виконавець Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Здрок Т. С. просила суд тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 165/799/17 від 20 серпня 2018 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 судового збору.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 05 лютого 2020 року подання задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, шляхом заборони перетинати Державний кордон України, до повного виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 165/799/17, виданим Нововолинським міським судом Волинської області 20 серпня 2018 року.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 просила оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, прийняту судом без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга боржника мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для обмеження її у праві виїзду за межі України не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, при цьому, починаючи з лютого 2019 року по січень 2020 року, нею частково було погашено наявну перед ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 500 грн, на підтвердження чого вона надавала державному виконавцю відповідні квитанції. Вважає, що наведені обставини не давали суду першої інстанції підстав для задоволення оскаржуваного нею подання державного виконавця.

У відзивах поданих на апеляційну скаргу, головний державний виконавець Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Здрок Т. С., стягувач ОСОБА_2 просили вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення боржника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у зв`язку з чим вважав за необхідне обмежити її у праві виїзду за межі України до повного виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 165/799/17, виданим Нововолинським міським судом Волинської області 20 серпня 2018 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Встановлено, що 20 серпня 2018 року Нововолинським міським судом Волинської області видано виконавчий лист № № 165/799/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 960 грн на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги та 1280 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги (а.с.46, том 2).

20 серпня 2018 року головний державний виконавець Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Козак Д. І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57047693 на виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.45, том 2).

Станом на 27 січня 2020 року заборгованість у сумі 1 283 грн залишається непогашеною. Крім того, у своєму поданні державний виконавець зазначив, що після відкриття виконавчого провадження ним було вчинено ряд виконавчий дій, спрямованих на виконання зобов`язань боржником ОСОБА_1 , зокрема, направлено запити в різні установи з метою встановлення у неї джерел доходу, наявності нерухомого майна, коштів, інших цінностей на які можна звернути стягнення. Однак, здійснені ним примусові заходи результатів не дали, у термін наданий для добровільного виконання зобов`язання, заборгованість боржником ОСОБА_1 не погашена і станом на день звернення до суду з поданням жодних коштів боржником сплачено не було. Також вказував, що неодноразово за адресою проживання боржника ним надсилалися виклики із попередженням про наявну заборгованість та заходи, які будуть застосовані щодо неї, в разі неявки до виконавчої служби у визначений час. Проте, ОСОБА_1 на його виклики не реагувала, жодних пояснень з приводу невиконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду, та декларації про свої доходи до виконавчої служби не подавала.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження викладених у поданні обставин, які б свідчили про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, суб`єкт звернення - державний виконавець будь-яких доказів не надав, а саме виконавче провадження, згадане у його поданні, не було предметом дослідження суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 зазначеного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як захід забезпечення виконання судового рішення, може бути застосоване судом у разі, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. При цьому, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Здрок Т. С. та тимчасово обмежуючи боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 165/799/17 від 20 серпня 2018 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 судового збору, суд першої інстанції вважав доведеним факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов передчасно, без з`ясування усіх обставин у справі, зокрема судом не було витребувано матеріалів виконавчого провадження, з яких можливо було встановити чи здійснювалися боржником ОСОБА_1 дії щодо погашення наявної у неї заборгованості за виконавчим листом № 165/799/17 від 20 серпня 2018 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області.

Боржником ОСОБА_1 до апеляційної скарги на підтвердження погашення заборгованості за виконавчим документом було долучено квитанції, з яких вбачається, що нею на виконання зазначеного виконавчого листа було сплачено кошти у розмірі 500 грн на погашення заборгованості перед ОСОБА_2 , а також сплачено виконавчий збір згідно квитанції № 45 від 27 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, встановлені апеляційним судом обставини справи та наведені норми матеріального права, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що головний державний виконавець Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Здрок Т. С. відповідно до ст. 81 ЦПК України не довела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом № 165/799/17, виданим Нововолинським міським судом Волинської області 20 серпня 2018 року.

Також слід зазначити, що боржник ОСОБА_1 до апеляційного суду надала докази, які підтверджують факт часткового погашення наявної у неї за виконавчим листом заборгованості, що спростовує твердження державного виконавця про її ухилення як боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням.

У зв`язку з цим оскаржувана ухвала суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, як така, що постановлена без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 05 лютого 2020 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Здрок Тетяни Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: