КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6976/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року місто Київ

справа № 754/16160/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Галась І.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_1 24365 грн. заборгованості по аліментах - оплату першого року навчання та першого семестру другого року навчання доньки, яку вона сплатила самостійно;

стягнути щомісячно із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дочки, що продовжує навчання, у розмірі, що забезпечить оплату навчання КНТЕУ із усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 16 січня 2019 року і до закінчення навчання - 29 червня 2022 року (3000 грн.);

видати судовий наказ на негайне стягнення аліментів за один місяць.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 1991 року по 02 грудня 1999 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони маютьдвох дочок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем після розірвання шлюбу продовжувались до 2012 року.

Зазначала, що відповідач сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року та після досягнення ОСОБА_4 18-річного віку сплата аліментів припинилась.

Посилалася на те, що з 01 вересня 2018 року дочка ОСОБА_4 навчається на денному відділені економічного факультету Київського національного торговельно-економічного університету (КНТЕУ)на платній основі, строк закінчення навчання - 29 червня 2022 року.

Вказувала, що вона працює, але її коштів не вистачає для утримання дочки ОСОБА_6 , оскільки оплата за навчання складає 72950 грн. та разом з нею проживає старша дочка із власною малолітньою дитиною.

Зазначала, що оплату першого року навчання та першого семестру другого року навчання вона здійснила самостійно, загальна сума сплачених коштів 24365 грн.

Посилалася на те, що оскільки дочка ОСОБА_6 навчається на денній формі навчання, немає ніякого джерела доходів, знаходиться на її утримані, тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, є ФОП, тому має можливість утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2019 року до досягнення ОСОБА_4 23 річного віку за умови продовження навчання.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції у рішенні не зазначено, чому надані відповідачем докази відхиляються судом та не наведені мотиви їх відхилення.

Вказувала на те, що суд жодним чином не аргументував, чому він не взяв до уваги докази скрутного матеріального становища відповідача, його стану здоров'я, наявності у нього інших дітей, непрацездатної матері та витрат, які він несене на своє лікування та на сплату комунальних платежів за будинок, де мешкає зі своєю сім'єю.

Зазначала, що у оскаржуваному рішенні взагалі не взятий до уваги той факт, що ОСОБА_4 має постійний дохід, який подекуди перевищує дохід ОСОБА_1 , а саме довідку ГУ ДПС у місті Києві від 31 січня 2020 року №3922/9/26-15-02-05-23 з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених ОСОБА_4 доходів.

Зауважувала, що суд першої інстанції обов`язково повинен був встановити, чи дійсно ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги та чи може ОСОБА_1 надавати таку допомогу, тобто чи дозволяє йому його матеріальне становище надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці.

Посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач для забезпечення належних побутових умов своїй колишній сім`ї дозволив їм безкоштовно користуватися належною йому на праві особистої приватної власності трикімнатною квартирою та майном в ній.

Представник позивача подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду про стягнення аліментів залишити без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 1991 року по 02 грудня 1999 року.

Від шлюбу сторони мають двох дочок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач дочка ОСОБА_4 проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києвавід 22 червня 2015 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/6 часткиз усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 січня 2015 року і до повноліття дитини.

01 серпня 2018 року між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі проректора ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір №2001здб-2018, за умовами якого сторони зобов`язались за умови зарахування ОСОБА_4 , упродовж одного тижня після наказу про зарахування укласти договір про навчання - освітній рівень: бакалавр; спеціальність: економіка; форма навчання: денна.

Згідно договору №1593 д/6к-2018 про навчання (підготовку), укладеного між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі проректора ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги ОСОБА_4 , а саме: за першим (бакалаврським) рівнем; факультет: економіки, менеджменту та психології; спеціальність: економіка; форма навчання: денна, починаючи з 1 курсу. Термін навчання 3 роки 10 місяців.

Пунктом 4.2. вказаного договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 72950грн.

З матеріалів прави вбачається, що позивачем у період з серпня 2018 року по серпень 2019 року було сплачено за навчання дочки 24365 грн., що підтверджуються квитанціями №125від 01 серпня 2018 року на суму 9535 грн., №55 від 27 грудня 2018 року на суму 6185 грн. та №0.0..1 на суму 8645 грн.

З прослуханого аудіозапису судового засідання суду першої інстанції від 17 лютого 2020 року, який міститься на диску та приєднавний до матеріалів справи встановлено, що представник позивача на питання суду уточнила, що сума у розмірі 24365 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача це заборгованість по аліментах за оплату першого року навчання та першого семестру другого року навчання доньки, яку позивач сплатила самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, стороною позивача не надано жодних доказів наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів.

При цьому, слід зазначити, що у випадках, коли дочка, син потребують матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

А відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 24365 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів та стягуючи з ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів є належним захистом прав дочки сторін та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ст.200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Заперечуючи проти вказаних вимог відповідач посилався на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, оскільки він від свого бізнесу отримує в місяць невеликий прибуток у розмірі 2800 грн. та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1564 грн. Вказані кошти він в повному обсязі витрачає на власне лікування, утримання свого малолітнього сина та матері-пенсіонерки, а також частково сплату комунальних платежів за будинок своїх батьків, де він проживає зі своєю дружиною та сином. Зазначав, що він має хронічну хворобу опорно-рухового апарату, а саме посттравматичний деформуючий артроз лівого кульшового суглобу ІІІ-ІVступеня з больовим синдромом та порушенням функцій, у зв`язку з чим в 2017 році йому встановлено ІІІ групу інвалідності, пожиттєво. Окрім того, в 2017 році вінпереніс гострий інфаркт міокарда і з 19серпня 2017 року по 06 вересня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, яке не лише погіршило його здоров'я, а й на певний час суттєво погіршило його матеріальне становище, на лікування було витрачено 20000 грн. Вказував,що після хвороби він постійно спостерігається у лікаря-кардіолога, кожні пів року проходить контрольне обстеження та курс лікування, витрати становлять близько 6000 грн. Вказував, що з 28травня 2019 року по 04 червня 2019 року вінперебував на стаціонарному лікуванні, після проведеного лікування рекомендовано приймати на постійній основі ліки, витрати на місяць складають 2205,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є батьком трьох дітей:

повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

повнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи (загальне захворювання по опорно-рухового апарату), довічно, у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності.

Як зазначала представник позивача розмір пенсії по інвалідності становить 1564 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 березня 2015 року, стягнуто із ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього синаОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 березня 2015 року і до повноліття дитини.

Як вбачається з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань та є загальнодоступною, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).

З податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вбачається, що останній отримав від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна наступний дохід: 2016 рік - 33600 грн., 2017 рік - 33600 грн., 2018 рік - 33600 грн., за 3 квартали 2019 року - 25200 грн.

Отже, грошові надходження відповідача ОСОБА_1 в місяць становлять в середньому 4364 грн.

З 28 травня 2019 року по 04 червня 2019 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ІКРТ ДУ ННЦ «Інститут кардіології ім.акад. М.Д.Стражеско» з діагнозом стенокардія напруження ІІ ФК. Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій - КГ.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 31 січня 2020 року №3922/9/26-15-02-05-23 за період з 3 кварталу 2018 року по 3 квартал 2019 року ОСОБА_4 у 2018 році не отримувала доходів, а у період з І по ІІІ квартал 2019 року отримувала дохід у вигляді заробітної плати з СПД та ТОВ «Кавказький очаг».

З вказаних відомостей вбачається, що ОСОБА_4 була прийнята на роботу до СПД 26 березня 2019 року та звільнена - 22 липня 2019 року.

В СПД останньою були отримані доходи: 1 квартал 2019 року в розмірі 834,60 грн., 2 квартал 2019 року - 12519 грн., 3 квартал 2019 року - 3910,26 грн.

Крім того, 24 липня 2019 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ТОВ «Кавказький очаг» та останньою у 3 кварталі 2019 року була отримана заробітна плата у розмірі 9434,61 грн.

При цьому, інформації про те, що ОСОБА_4 звільнена з ТОВ «Кавказький очаг» відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 31 січня 2020 року №3922/9/26-15-02-05-23 не містять.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують матеріальне становище позивача.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум на працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 грн., з 1 липня - 2197 грн., з 1 грудня - 2270 грн.

Статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання та чи повнолітні дочка, син, що продовжують навчання, у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходів, не звернув увагу на те, що повнолітня ОСОБА_4 працює та отримує дохід, який є більшим ніж прожитковий мінімум, який визначений для працездатних осіб на 2019, 2020 роки, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1500 грн.

При цьому, слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на те, що на її утриманні також перебуває старша повнолітня дочка ОСОБА_11 та її малолітній син колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не врахував, що: відповідач для забезпечення належних побутових умов своїй колишній сім`ї дозволив їм безкоштовно користуватися належною йому на праві особистої приватної власності трикімнатною квартирою та майном в ній та він несене витрати по сплаті комунальних платежів за будинок, де мешкає зі своєю сім'єю колегія суддів відхиляє, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даної справи.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1500 грн. та ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнитичастково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися ОСОБА_4 в розмірі 1500 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: