Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 127/23025/16-ц

провадження № 61-7865св18

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року у складі судді Романюк Л. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 21 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 25 726 грн 72 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 099 грн 39 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 19 827 грн 58 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3 098 грн 48 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 1 201 грн 27 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 726 грн 72 коп. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 726 грн 72 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами наявні кредитні зобов`язання, які позичальник належним чином не виконує, а тому банк має право на повернення кредиту.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ПАТ «Акцент-Банк», надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин і застосував закон, який підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитородавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Крім того, строк дії картки № НОМЕР_1 , отриманої 16 жовтня 2012 року, вже давно закінчився, а перевипущена картка № НОМЕР_2 не підтверджує факт існування заборгованості.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» зазначило, що відповідачем не надано суду доказів щодо відсутності існування заборгованості, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року і витребувано із Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/23025/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи

16 жовтня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами заяви, за якимостанній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна». Зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до цієї заяви ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між ним та банком договір надання банківських послуг.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 21 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 25 726 грн 72 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 099 грн 39 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 19 827 грн 58 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3 098 грн 48 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 1 201 грн 27 коп.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що зазначеним вимогам рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Згідно із частиною першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем надано належні докази на підтвердження обставин щодо надання кредитних коштів відповідачу, що у період з 16 жовтня 2012 року до 25 травня 2013 року ОСОБА_1 знімав кредитні кошти з карткового рахунку, а також ним вносилися платежі, зокрема 22 жовтня 2012 року в розмірі 4 000 грн, 12 січня 2013 року - 500 грн, 03 квітня 2013 року - 160 грн, 23 травня 2013 року - 160 грн, 24 грудня 2013 року відбулось автоматичне погашення в розмірі 101 грн 52 коп., 06 липня 2016 року відбулося внесення 300 грн.

Висновок судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача 1 099 грн 39 коп. основної суми заборгованості зроблено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Разом з цим колегія суддів не вважає законними і обґрунтованими рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості із процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафами.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення процентів за користування кредитом - 19 827 грн 58 коп., пені та комісії - 3 098 грн 48 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 1 201 грн 27 коп., відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти добровільно ПАТ «Акцент-Банк» не повернуті, то зазначені обставини вказують на порушення прав банку, які підлягають захисту через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 1 099 грн 39 коп.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» процентів за користування кредитом у розмірі 19 827 грн 58 коп., пені та комісії у розмірі 3 098 грн 48 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 1 201 грн 27 коп. відмовити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року в частині стягнення основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 1 099 грн 39 коп. залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк