КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/1735/20 Головуючий у 1 інстанції: Саранюк Л.П.
провадження №22-ц/824/7905/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту перебування майна у власності, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт перебування квартири АДРЕСА_1 у її власності.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених ч.4 ст.315 ЦПК України, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення заяви для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтовано тим, що нею було обрано правильний спосіб судового захисту щодо підтвердження юридичного факту, а саме: наявності неоспорюваного права власності ОСОБА_1 на квартиру.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами є спір про право, який вирішується в позовному провадженні, а згідно ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 09 вересня 2010 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею - 65,5 кв.м., житловою площею - 43,4 кв.м., згідно Договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Восковець О.О., реєстровий №4976.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27440400, виданого Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Донецька від 24.09.2010 року, здійснено реєстрацію квартири, реєстраційний номер: 31422983, номер запису: 89 в книзі. Право власності на квартиру також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно довідки №195678128 від 08.01.2020 року.

Проте, оригінали договору купівлі-продажу та витягу було втрачено за невідомих обставин, про що на підставі її заяви опубліковано оголошення в газеті «Урядовий кур`єр».

Встановлено, що з метою отримання дублікатів втрачених документів ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Восковець О.О., проте отримала відмову, в якій зазначено, що від 16 квітня 2015 року приватну нотаріальну діяльність по Донецькому міському нотаріальному округу нотаріус Восковець О.О. припинила.

Згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яким припинено приватну нотаріальну діяльність нотаріуса Восковець О.О. по Донецькому міському нотаріальному округу, її зобов`язано передати справи нотаріальних документів на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву після закінчення АТО. Надалі, за видачею дубліката Договору купівлі-продажу слід буде звернутись до Донецького обласного державного нотаріального архіву.

Крім того, ОСОБА_1 намагалася відправити звернення до КП БТІ у м.Донецька щодо видачі дублікатів втрачених документів за допомогою засобів поштового зв`язку, проте, оскільки останнє знаходиться на тимчасово непідконтрольцій території, що підтверджується інформацією з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, їй було відмовлено у відділені пошти, що підтверджується відміткою пошти на конверті.

Також, з метою отримання дублікатів зазначених втрачених документів ОСОБА_1 звернулася (шляхом надіслання адвокатського запиту) 15.01.2020 року до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, проте відповіді на час звернення до суду із заявою не отримано. Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області ліквідовано, а правонаступником його є Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) згідно з Постановою КМУ №870 від 09.10.2019 року.

Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те,

що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві

власності.

Апелянт вважає, що нею були вжиті всі необхідні заходи для отримання дублікатів втраченого правовстановлюючого документа на квартиру - договору купівлі-продажу та витягу не в судовому порядку, а саме.

ОСОБА_1 доведено, що правовстановлюючі документи на квартиру саме втрачені.

Доведено також відсутність можливості звернення до Донецького обласного державного нотаріального архіву, КП БТІ у м.Донецьк в зв`язку з певними об`єктивними причинами, які не залежать від апелянта, а саме у зв`язку з початком проведення антитерористичної операції згідно з Указом Президента України №875/2014 від 14.11.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях».

Проте, суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати дублікати втрачених документів (договору купівлі-продажу та Витягу).

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення такої заяви.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2020 року у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: