Справа № 710/1629/19
Провадження № 2/710/88/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2020 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Побережної Н.П.,

за участі секретаря судових засідань - Харченко Л.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13.12.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить зобов`язати відповідачів, співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом перенесення вигрібної каналізаційної ями на відстань не менше 20 м від мого колодязя та за 1,5 від суміжної межі, а також облаштувати свої господарські споруди водостічними трубами.

Аргументи учасників справи.

Свій позов позивач мотивує тим, що проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0,60 га, земельна ділянка належить їй на праві приватної власності. По сусідству з нею, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідач ОСОБА_3 Будинок належить відповідачам. Відповідач ОСОБА_5 в будинку не проживає. Відповідачка облаштувала на межі між садибами вигрібну каналізаційну яму з порушенням державно-санітарних вимогам так, як неізольований вигріб та знаходиться на відстані 5,80 метрів від криниці позивачки. Позивач неодноразово зверталася зі скаргами до відповідачки, але на її прохання перенести вигріб, вона не реагувала. Рекомендації комісії із Сигнаївської сільської ради відповідачка також не здійснила та не перенесла вигрібної каналізаційної ями на необхідну відстань та не облаштувала свої господарські будівлі водостоками. Тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого права, оскільки відповідача створює їй перешкоди для користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , , які полягають в тому, що каналізаційні стоки з садиби ОСОБА_3 попадають у її колодязь, а будівлі пошкоджуються атмосферними опадами.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позов є безпідставний, необґрунтований і не підтверджений жодними доказами. Усі звинувачення позивача, це помста через давні не дружні стосунки. Через неадекватну поведінку позивачки страждає її сім`я. Просила позовну заяву залишити без задоволення.

Позивач у судове засідання з`явився, позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив, відзив по справі не надав.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання з`явилися та заперечували проти позову.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 23.12.2019 було відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 29.04.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 15.12.1992 ОСОБА_1 є громадянкою, евакуйованою у 1986 році із зони відчуження (Категорія 2). (а.с.5).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР 20-18 -44 виданого 09.04.1998 року, на підставі рішення XI сесії Сигнаївської сільської ради від 20.10.1993 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,60 га, для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №44. (а.с.8).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88007869 від 25.05.2017 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 67,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 257 (а.с.9).

За даними копії договору купівлі - продажу від 22.08.1990 року посвідченого заступником голови виконавчого комітету Сигнаївської сільської ради народних депутатів Шполянського району, Черкаської області Мельник В.К., зареєстровано в реєстрі за № 85, ОСОБА_1 купила в ОСОБА_7 жилий будинок, що знаходиться в селі Сигнаївка, і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м., належній колгоспу Імені Леніна.(а.с.10).

Згідно акту від 06.11.2019, складеного комісією в складі: сільського голови ОСОБА_8 , спеціаліста - землевпорядника сільської ради ОСОБА_13, депутата сільської ради Полтавця М. П. , в присутності заявниці ОСОБА_1 , землекористувача гр. ОСОБА_3 про те, що було проведено виїзд комісії відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 . Комісією встановлено, що на межі земельних ділянок знаходиться вигрібна каналізаційна яма, землекористувача ОСОБА_3 , яка побудована на відстані 5,80 метрів від криниці домоволодіння де проживає ОСОБА_1 з порушенням державно - санітарних вимог. Комісія зобов`язує сусіднього землекористувача ОСОБА_3 в місячний термін перенести вигрібну каналізаційну яму на відстань не менше 20 метрів від водозбірного колодязя, домоволодіння в якому проживає ОСОБА_1 та не ближче 1,5 метри від межі. Комісія рекомендує заявниці та землекористувачу ОСОБА_3 встановити водостоки на господарських спорудах, які прилягають до межі для запобігання пошкодження будівель дощовими водами. Вимоги державно - санітарних вимог землекористувачам роз`яснено. В разі не виконання вимог та рекомендацій комісії, землекористувачі мають право звернутися до суду. (а.с.11).

За даними заяви від 04.11.2019 від ОСОБА_1 , адресованої до сільського голови Ошовського С.П., зареєстровано за вхідним номером 54 по Сигнаївській сільській раді, Шполянського району, Черкаської області, позивач просила прийняти міри до сусідки ОСОБА_3 : 1) перенести каналізаційну яму, згідно діючих норм; розібрати прибудови які знаходяться на межі; за сараєм показати межу, роз`яснити на якій відстані висаджуються дерева і кущі від межі. Просила вийти на місце в найближчий час. (а.с.12).

Заявою від 04.11.2019 від ОСОБА_1 , адресованою до секретаря сільської ради Кучковській Л.М., зареєстровано за вхідним номером 15-1/02-35 від 20.01.2020 по Сигнаївській сільській раді, Шполянського району, Черкаської області, позивач просила вийти до сусідки ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 . Сусідка переносить вигрібну каналізаційну яму на відстань десять метрів, що не відповідає санітарним нормам. (а.с.33).

Згідно акту від 24.01.2020, складеного комісією в складі: спеціаліста - землевпорядника сільської ради ОСОБА_13, депутатів сільської ради: Крикуна О.В. , Лифар В.М. , Лоцмана О.С. в присутності заявниці ОСОБА_1 , та суміжного землекористувача гр. ОСОБА_3 про те, що було проведено виїзд комісії відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 . Попередньо комісією було складено акт від 06.11.2019 згідно поданої заяви ОСОБА_1 , комісія зобов`язала сусіднього користувача гр. ОСОБА_3 перенести вигрібну каналізаційну яму на відстань не менше 20 метрів від водозабірного колодязя, домоволодіння в якому проживає ОСОБА_1 та не ближче 1,5 метри від межі. Комісією встановлено, що вигрібна каналізаційна яма, користувача ОСОБА_3 перенесена по прямій від водозабірного колодязя на відстані 9 метрів, та 5 метрів в сторону свого двору. Вигрібна яма викопана з нахилом до городу. Депутат сільської ради Крикун О.В. відмітив, що шкоди таке розташування не завдасть сусідньому користувачу. Комісія рекомендує: гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 дійти спільної згоди та дотримуватись правил добросусідства, відповідно ст. 103 Земельного кодексу України. В разі не досягнення згоди, звернутися до суду за захистом своїх прав. (а.с.34).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до п.п. «г», «е» ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. 2. ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

За змістом ст. 159 ЗК України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Згідно п.п.5 абз. б ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про будівельні норми» перебачено, що державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва.

Згідно абз 3 п. 3.25* державних будівельних норм 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 №44 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

За змістом примітки 3 п. 3.25а* ДБН 360-92** відстані від артсвердловин та колодязів до окремих будівель і споруд та інших джерел забруднення слід приймати 20 м.

Пунктом 3.26 ДБН 360-92** визначено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб.

Згідно п.1.1. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 №145, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.04.2011 за № 457/19195 вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до п.2.21. даних санітарних норм та правил, рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах).

За змістом п.2.22 згаданих санітарних норм та правил місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Позивач вказує в своїй позовній заяві, що каналізаційні стоки з садиби ОСОБА_3 попадають у її колодязь, а будівлі пошкоджуються атмосферними опадами. В підтвердження своїх слів позивачка надала акт від 06.11.2019 та від 24.01.2020, а також копії заяв адресованих до сільської ради.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що працюючи на посаді землевпорядника у Сигнаївській сільській раді, Шполянського району, Черкаської області, розглядала заяву позивачки в якій зазначалося, що відповідачка облаштувала каналізацію в межах 5 м від домоволодіння позивача, коли виїхала комісія було встановлено, що каналізація викопана повністю на межі, до цього у сторін була спільна криниця. Позивачу довелося копати нову криницю, але від криниці до каналізації 5 метрів. Комісія попередила, щоб яму перенесли на 20 метрів, та склали відповідний акт. Пізніше заява надійшла до сільської ради повторно. При комісійному обстеженні виявили, що відповідач посунула трохи вигрібну яму, виходило 14 метрів, але санітарні вимоги не були дотримані. Відповідачі не закрили першу яму. Облаштування ями суперечить будівельним нормам, в ями дно не бетоноване, розміри не витримані, тому комісія рекомендувала перенести яму. На сесії сільської ради рішення по актах не приймалося.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

Актом від 06.11.2019 було зафіксовано, що на межі земельних ділянок адресою АДРЕСА_2 знаходиться вигрібна каналізаційна яма, землекористувача ОСОБА_3 , яка побудована на відстані 5,80 метрів від криниці домоволодіння де проживає ОСОБА_1 з порушенням державно - санітарних вимог. Комісія зобов`язує сусіднього землекористувача ОСОБА_3 в місячний термін перенести вигрібну каналізаційну яму на відстань не менше 20 метрів від водозбірного колодязя, домоволодіння в якому проживає ОСОБА_1 та не ближче 1,5 метри від межі. Комісія рекомендує заявниці та землекористувачу ОСОБА_3 встановити водостоки на господарських спорудах, які прилягають до межі для запобігання пошкодження будівель дощовими водами. Вимоги державно - санітарних вимог землекористувачам роз`яснено. (а.с.11).

Актом від 24.01.2020 встановлено, що попередньо комісією було складено акт від 06.11.2019 згідно поданої заяви ОСОБА_1 , комісія зобов`язала сусіднього користувача гр. ОСОБА_3 перенести вигрібну каналізаційну яму на відстань не менше 20 метрів від водозабірного колодязя, домоволодіння в якому проживає ОСОБА_1 та не ближче 1,5 метри від межі. Вигрібна каналізаційна яма, користувача ОСОБА_3 перенесена по прямій від водозабірного колодязя на відстані 9 метрів, та 5 метрів в сторону свого двору. Вигрібна яма викопана з нахилом до городу. Депутат сільської ради Крикун О.В. відмітив, що шкоди таке розташування не нанесе сусідньому користувачу. Комісія рекомендує: гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 дійти спільної згоди та дотримуватись правил добросусідства, відповідно ст. 103 Земельного кодексу України. В разі не досягнення згоди, звернутися до суду за захистом своїх прав. (а.с.34).

Таким чином двома актами зафіксовано факт порушення з боку суміжного землекористувача ОСОБА_3 санітарних норм, які стосуються розміщення каналізаційної ями відстань від якої є меншою ніж це передбачено чинними санітарними нормами тобто 9 метрів від індивідуального колодязю з питною водою, замість 20 метрів.

З пояснень свідка ОСОБА_13 встановлено, що питання які зафіксовані в актах комісій не було предметом розгляду виконавчого комітету Сигнаївської сільської ради Шполянського району, Черкаської області.

Згідно ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд робить висновок, що дане питання не було предметом розгляду органу місцевого самоврядування. Акти складені комісійно від 06.11.2019 та від 24.01.2020,не є актами ради, сільського голови, виконавчого комітету сільської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, в розумінні ст.ст. 59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та не є обов`язковими для виконання. Даними актами лише зафіксовано факт порушення дотримання санітарних норм при будівництві вигрібної ями.

Суд вважає, що сам факт порушення вимог санітарного законодавства України при спорудженні вигребу об`єктивно вказує на створення позивачу перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та порушення його права на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

В той же час як зафіксовано в акті від 24.01.2020 відповідачка перенесла вигрібну яму по прямій від водозабірного колодязя на відстані 9 метрів, та 5 метрів в сторону свого двору.

З огляду на викладене позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перенести вигрібну яму, підлягає частковому задоволенню, в частині перенесення вигрібної ями на відстань 20 м від колодязя позивачки.

Щодо облаштування господарських споруд водостічними трубами суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно п.2 розділу І Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт затвердженого наказом Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово - комунального господарства України від 03.07.2018 року № 158, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.08.2018 року за № 976/32428, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, та прибудови до них.

В актах комісії не вказано, які конкретні господарські будівлі прилягають до межі земельних ділянок, не зазначені параметри будівель, не встановлені відстані від господарських споруд до межі земельної ділянки. Позивач вказує, що його господарські будівлі руйнуються в наслідок потрапляння атмосферних опадів від господарських споруд відповідачів. Проте жодних доказів даному твердженню не надано. Позивачем не доведено факт руйнування господарських споруд саме від потрапляння атмосферних опадів з господарських будівель відповідачів. Тому в цій частині позовна вимога не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач є громадянкою, евакуйованою у 1986 році із зони відчуження (Категорія 2), що підтверджується посвідченням серія Б № 044950 від 15.12.1992. (а.с.5). Отже позивач є звільнена від сплати судового збору.

Згідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року становить - 2102 гривні.

Отже сума судового збору яка підлягає сплаті за позовну вимогу немайнового характеру становить 2102 грн. х 0,4 =840,80 грн.

Згідно абз.2 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач заявив дві вимоги немайнового характеру: перенесення вигрібної каналізації; облаштування господарських споруд водостічними трубами.

Таким чином розмір судового збору який мав би бути сплачений позивачем становить 840,80 грн. х 2 = 1681,60 грн.

Оскільки позов задовольняється, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує пропорційно з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 1 681,60 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 16, 375, 391, 396 ЦК України, ст.ст. 39, 91, 103, 152, 158Земельного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», ст. 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.ст. 33, 59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.4-6 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 353, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 шляхом перенесення вигрібної ями, розташованої на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , на відстань не менше 20 метрів від колодязя з питною водою, що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та не менше 1,5 метра від межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_3 дата видачі 05.03.2019, орган видачі - Шполянський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, інші відомості про особу суду не відомі, та ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інші відомості про особу суду не відомі, судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь держави на такі реквізити (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), бюджетний рахунок UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Тридцятиденний строк обчислюється з урахуванням строку карантину на території України, який додається до загального строку оскарження.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складене 26.06.2020.

Суддя Н.П. Побережна