Справа № 288/424/20
Провадження № 2/288/221/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Дашинської Н.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 А ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним положень кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

До Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист порушеного права ОСОБА_3 як споживача фінансових послуг при укладанні з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору 19.07.2019-010000691 від 19 липня 2019 року та визнання недійсним п. 5.4 кредитного договору 19.07.2019-010000691 від 19 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Споживчий центр».

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2020 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Згідно відзиву, який надійшов до суду 12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що позивач не вірно тлумачить п. 5.4, оскільки друге речення п. 5.4 договору містить імперативне обмеження розміру штрафу його максимальним розміром, який встановлений законом, на дату надання відзиву на позовну заяву штраф за вказаним договором взагалі не нараховано. Вважає за необхідне зауважити, що за кредитним договором порушив зобов`язання саме позивач, так як не повернув Товариству ні кредит, ні відсотки за його користування.

Відповідно до клопотання від 12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_4 просить передати справу за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва з посиланням на те, що з дати набрання чинності Закону України "Про споживче кредитування", а саме з 10 червня 2017 року, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним законом Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України "Про захист прав споживачів", у зв`язку з чим справа підсудна за місцем знаходження відповідача, як юридичної особи.

Згідно клопотання від 12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_4 просить залишити позов без розгляду в разі несплати позивачем судового збору у встановленому порядку з посиланням на те, що спірні правовідносини сторін регулюються Законом України "Про споживче кредитування", а не Законом України "Про захист прав споживачів", у зв`язку з чим позивач не звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до заперечення від 12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_4 просить залишити позов без розгляду у зв`язку із умовами кредитного договору щодо передачі спору на вирішення третейського суду.

25 червня 2020 року від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких вважає, що заявлені клопотання не підлягають задоволенню, з підстав викладених в поясненнях.

Дослідивши матеріали позову, вислухавши представника позивача суд, вважає, що слід направити за підсудністю до іншого суду за наступних підстав.

В судовому засіданні з`ясовано, що спірні правовідносини сторін виникли з приводу визнання недійсним пункту кредитного договору №19.07.2019-010000691 від 19 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Споживчий центр», предметом якого є фінансовий кредит у сумі 9000 гривень, строк повернення якого - до 02 серпня 2019 року включно, строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати надання кредиту.

Станом на дату укладення вказаного кредитного договору ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування».

Таким чином, з дати набрання чинності спеціального Закону України «Про споживче кредитування», а саме з 10 червня 2017 року відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Положеннями ст. 3 ЗУ "Про споживче кредитування" визначено, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє протягом 28 днів, тобто укладений на строк до одного місяця.

Згідно преамбули ЗУ «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

За таких обставин вказаний кредитний договір від 19 липня 2019 року не є договором про надання споживчого кредиту, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ЗУ "Про захист прав споживачів", і як наслідок визначення підсудності справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача в порядку ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З кредитного договору та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що місцем знаходження ТОВ «Споживчий центр», як юридичної особи, є - м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.

Вказані обставини та помилкове відкриття провадження у справі судом були виявлені до початку судового розгляду по суті.

Дана справа відповідно до ст. 30 ЦПК України не підсудна Попільнянському районному суду Житомирської області, що є підставою в порядку ст. 31 ЦПК України для її передачі її на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Розгляд даної справи Попільнянським районним судом Житомирської області буде свідчити про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень щодо підсудності, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Зазначене узгоджується із ст. 378 ЦПК України, за якою судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, в судовому засіданні з`ясувалося, що позовна заява прийнята до провадження без додержання правил підсудності.

За таких обставин суд вважає, що дана справа не підсудна Попільнянському районному суду Житомирської області і її необхідно надіслати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А).

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 28, 30 - 32, 187, 258-261, 354, 378 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання недійсним положень кредитного договору, надіслати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко