Дата документу 23.06.2020
ЄУН № 937/1697/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить провести поділ квартири АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_2 , визнавши за нею право власності на її 1/2 частину.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2010 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи у шлюбі ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 67,5 кв.м. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2011 посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О. На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку не бажає розділити квартиру, яка є їхньою спільною сумісною власністю, у зв`язку з чим вважає, що порушуються її права.

18 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Постановлено розгляд справ и проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в самій позовній заяві, на задоволенні позову наполягали.

У судовому засіданні відповідач представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана хоча і в період шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , але за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 , оскільки він працював та мав прибуток, у шлюбі з позивачем перебували вони лише вісім місяців до купівлі квартири, а тому грошові кошти у розмірі 40 тисяч доларів США не розживо заробити за вказаний період часу. Відтак в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2020 відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснюючи тим, що спірна квартира дійсно була придбана за 40000 доларів США у період шлюбу з ОСОБА_1 , але за його особисті кошті, які він заощаджував. За вісім місяців перебування у шлюбі з позивачкою було нереально зібрати кошти на купівлю кватири.

Також в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ..

Так, свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що відповідач по справі є її сином. 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було укладено шлюб. У період шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Квартира купувалась на кошти їх сина, загальна її вартість становила 36000 тисяч доларів США, 15000 тисяч доларів США вони позичали сину, але розписку він їм не писав. У той час син працював керівником на сільськогосподарському підприємстві, а його дружина позивач по справі, ще навчалася.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що відповідач по справі є його сином. 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було укладено шлюб. У період шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Квартира купувалася для родини. Кошти на придбання квартири в розмірі 36000 доларів США це були власні кошті ОСОБА_12 , 15000 доларів, були ними йому також запозичені без написання розписки. У той час син вже працював керівником на сільськогосподарському підприємстві, а Юля ще навчалася.

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що відповідач по справі є його братом, 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було укладено шлюб. У період шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Квартира купувалася за 40000доларів США за кошти зароблені братом до реєстрації шлюбу, це були кошти підприємства де ОСОБА_13 працював.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 01 жовтня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб./а.с.7/

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.8,9/

За період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме : квартира АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2011 посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2020./а.с.10/

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу 1/2 частку квартири, а право власності на іншу 1/2 частку квартири - залишити за відповідачем.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги посилання відповідача з приводу того, що спірна квартира купувалася за його особисті кошти, оскільки дана обставина не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

З цих самих підстав не заслуговують на увагу й пояснення представника відповідача та свідків, останні крім всього є близькими родичами відповідача, тобто заінтересованими особами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та таким, який слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2000,00 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_4 .

СУДДЯ: Т.В.Юрлагіна