24.06.2020 227/174/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 червня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Харьковій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованості в розмірі 26365,16 грн. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 2102,00 гривень, в обґрунтування якої зазначив, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву до приєднання № 513751306 до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття птичого рахунку з використанням електронного платіжного засобу, відповідно до якого відповідачу було відкрито рахунок та надано картку. Згідно п. 6.1 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою на приєднання, відповідач погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення кредитного договору, а банк згідно п. 6.2 заяви відкрив клієнту кредитну лінію з кредитним лімітом 22400,00 грн., строк дії кредиту було встановлено на відповідний період дії кредитної картки, процента ставка за кредитом становить 38% річних. Позивачем всі зобов`язання за кредитним договором були виконані в повному обсязі, відповідачу був наданий кредит в розмірі 22400,00 грн. В той же час, відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконувалися належним чином, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом складає 26365,16 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 19967,30 грн., процентів за користування кредитом - 5555,54 грн., комісії - 391,70 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 228,57 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 116,88 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 30,12 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавав. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем подано не було.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання № 513751306 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу(платіжної картки), відповідно до умов якої відповідач підтвердив, що ця заява є невід`ємною частиною договору, підписанням цієї заяви клієнт підтверджує, що між ним та банком досягнута згода щодо всіх істотних умов договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів (а.с. 40-41).

Окрім того, 30 серпня 2018 року сторонами було підписано заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 22400 грн. строком на 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Відповідно до п. 6.6 вказаної заяви процента ставка за кредитом є фіксованою і складає 38,00 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та випадку припинення трудового договору між клієнтом та організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між банком та організацією, відрахування та/або закінчення навчання клієнта у навчальному закладі; 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов розділу ХХІІ Договору. Розмір процентів річних за користування кредитними коштами, які застосовуються у разі припинення трудового договору між клієнтом та організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між банком та організацією, відрахування та/або закінчення навчання клієнта у навчальному закладі, визначається у додатку 1 до договору. Плата (комісійна) винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00 процентів від невикористаної частини встановленого кредиту та сплачується щомісячно.

Пунктом 6.7 вказаної заяви встановлено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає % від суми заборгованості за кредитом (сплата якого не прострочена), визначеної на звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу, в порядку та на умовах, передбачених договором. Також клієнт має право в будь-який час без сплати банку будь-яких комісій за це, провести дострокове повне чи часткове погашення кредиту в порядку, визначеному договором, при цьому в разі дострокового погашення всієї суми кредиту, клієнт зобов`язаний надати банку кошти для погашення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, та іншим сумам, які повинні бути сплачені за кредитним договором в день такого дострокового погашення кредиту.

Згідно п. 6.8 комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит - 0,00 % від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах/ у касах банку (касах інших банків) з використанням платіжного терміналу. Розмір комісійної винагороди вказано згідно з тарифами банку, чинними на дату складання цієї заяви тарифи можуть змінюватись банком в порядку, передбаченому договором. Надалі клієнт має самостійно ознайомлюватись із змінами до тарифів банку за зняття готівкових коштів, наданих в кредит.

Відповідно до п. 6.9 датою укладення кредитного договору є дата підписання цієї заяви уповноваженим представником (працівником) банку, датою надання кредиту (частин кредиту) є дата використання позичальником кредитного ліміту (кредитних коштів), але не раніше дати першого зарахування заробітної плати (умова встановлюється для зарплатних карток). Про встановлення кредитного ліміту клієнт повідомляється шляхом направлення йому смс-повідомлення. Датою встановлення кредиту є дата направлення клієнту смс-повідомлення.

У вказаній заяві є відмітка про те, що позичальник ознайомився із загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї заяви (а.с. 42-43). Вказані умови надання кредитних коштів наведені також у копії паспорта споживчого кредиту (кредитної лінії) (а.с. 44-45).

Представником позивача також надано до суду копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 30 серпня 2018 року (а.с. 46-48).

Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , наданою представником позивача (а.с. 25-59).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02.01.2020 року загальний розмір заборгованості за наданим кредитом складає 26365,16 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 19967,30 грн., процентів за користування кредитом - 5555,54 грн., комісії - 391,70 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 228,57 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 116,88 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 30,12 грн. (а.с. 11-14).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі обумовленого сторонами строку щомісячного повернення грошових коштів, а й отже з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а також з урахуванням положень ст. 1048 ЦК України заборгованість по процентам за користування кредитом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Окрім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (стаття 625 ЦК України).

Позивачем зроблено розрахунок інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних за просрочення виконання зобов`язання (а.с. 12-13). Суд вважає, що вказані суми також підлягають стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором.

З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошовим зобов`язанням, складовою якого, зокрема, є також нараховані відсотки за користування кредитними коштами, терміни сплати яких передбачено договором.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 391,70 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 30 серпня 2018 року , що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за управління кредитом, і це є підставою для тлумачення таких положень на користь споживача.

У статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на день розгляду справи у суді першої інстанції) передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлюючи в кредитному договорі сплату комісії за надання кредитних ресурсів, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Тобто, комісія нарахована за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Окрім того, представником позивача було надано до суду заяву щодо надання пояснень розрахунків комісії за надання споживчого кредиту, з якої вбачається, що відповідач на момент підписання заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії розмір кредиту (окрім розміру кредиту «0») в полі «Бажаний розмір кредиту» та п. 6.4 підтвердив, що відомості у вказані пункти вносяться виключно у разі виявлення бажання відповідачем та за його згодою на одержання кредиту, з урахуванням умов кредитування, які пропонуються банком на момент підписання заяви, та погоджується з визначеним цим пунктом порядком дій банку, спрямованим на направлення пропозиції щодо встановлення (збільшення) кредиту в межах визначеного в цій заяві максимального (загального) розміру кредиту, який може бути доступний відповідачу. Відповідач усвідомлював та погоджувався, що у разі надання згоди в телефонному режимі на встановлення (збільшення) бажаного розміру кредиту зобов`язаний сплачувати банку проценти за фактичне користування кредитом та комісійні винагороди, визначені в заяві та у тарифах банку. Отже, відповідно до паспорту споживчого кредиту, який було власноруч підписано відповідачем , винагороду за надання споживчого кредиту не було стягнуто, з підстав відсутності визначення фіксованої суми платежу під час надання споживчого кредиту. Окрім того, представником позивача було повідомлено суд про те, що комісійна винагорода за обслуговування невикористаної частини кредитного ліміту та за зняття готівкових коштів відповідно до умов укладеного договору складає 0,00 % (а.с. 65).

Таким чином, представником позивача не було обґрунтовано нарахування вказаної складової заборгованості, не наведено підстав для її нарахування. Посилання представника позивача на узгоджені сторонами умови договору щодо нарахування комісії в сумі 391,70 грн. не заслуговують на увагу суду, оскільки зі змісту заяви про приєднання № 513751306, заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, паспорту споживчого кредиту взагалі не вбачається будь-якого узгодженого розміру комісії між сторонами, окрім як за ставкою 0,00 процентів за обслуговування невикористаної частини кредитного ліміту та зняття готівкових коштів.

Окрім того, з копії паспорту споживчого кредиту (кредитної лінії) вбачається, що розмір комісійної винагороди вказано згідно з тарифами банку, чинними на дату складання цього паспорту. Тарифи можуть змінюватися банком в порядку, передбаченому договором (примірник чинних тарифів за видачу готівкових кредитних коштів надається споживачу разом з цим паспортом, надалі споживач має самостійно ознайомлюватись із змінами до тарифів банку). Проте матеріали справи не містять будь-яких тарифів банку, які надавалися відповідачу для ознайомлення, зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують право банку нараховувати комісію за користування кредитними коштами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором від 30.08.2018 року, яка станом на 02.01.2020 року становить 25973,46 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 19967,30 грн., процентів за користування кредитом - 5555,54 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 228,57 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 116,88 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 30,12 грн.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2070,77 грн.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 625, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 206, 259-265, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором від 30.08.2018 року станом на 02.01.2020 року в загальному розмірі 25973,46 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 19967,30 грн., процентів за користування кредитом - 5555,54 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 228,57 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 116,88 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 30,12 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 2070 гривні 77 копійок.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:

Позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», адреса: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39-41, , код банку 335106, р/р № НОМЕР_2 в філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк»;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Корнєєва

24.06.2020