ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4849/20 Справа № 201/2227/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року про залишення позовної заяви без руху

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі за 2010 рік в розмірі двох державних гарантій,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення заборгованості по заробітній платі за 2010 рік в розмірі двох державних гарантій.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом трьох днів з дня отримання вказаної ухвали усунути недоліки з додержанням вимог ч.1, п.п.2, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ч.3, ч.ч.4, 6 ст. 175, ч.ч.1,4,5 ст. 177 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ч.1, п.п.2, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ч.3, ч.ч.4,6 ст. 175, ч.ч.1,4,5 ст.1 77 ЦПК України, а саме:

позивачу у позовній заяві слід вірно вказати найменування відповідача, оскільки вірне найменування відповідача, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара, а не Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України;

позивачу слід у позовній заяві уточнити виклад обставин, якими він обґрунтовую свої позовні вимоги, та зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, якими обґрунтовуються позовні вимоги та додати їх до позовної заяви, оскільки слід зазначити, що позивач у позовній заяві не зазначає чи звертався він до відповідних державних органів відповідно до їх компетенції у зв`язку з вище викладеними обставинами, та яку було надана відповідь чи прийнято рішення, також необхідно зазначити докази, що підтверджують викладені ним обставини, зокрема докази заборгованості по заробітній платі, та докази розміру цієї заборгованості, крім того слід зазначити, що згідно ч.6 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

позивачем у позовній заяві не було зазначено підстав звільнення позивача від сплати судового збору;

позивачем до позовної заяви подано письмові докази в копіях, однак не було підтверджено відповідність копій письмових доказів оригіналу, які знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення;

позивачу з урахуванням обставин якими він обґрунтовує позовні вимоги слід уточнити зміст позовних вимог, а саме: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, стосовно вимоги про встановлення обставини наявності у документі певного тексту, який викласти у вигляді цитат в судовому рішенні, також з урахуванням вище наведеного позивачем з урахуванням кількості позовних вимог до позовної заяви не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі 840,80 грн., також не можуть бути взяті до уваги можливі посилання позивача, що він звільнений від сплати судового збору за вище наведену вимогу відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, оскільки зазначеною нормою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, однак у позовній заяві позивачем крім вимоги про стягнення заробітної плати заявлено також іншу вимогу;

позивачем у позовній заяві не було зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, також у позовній заяві не зазначено докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

позивачем до позовної заяви не було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

до позовної заяви з усуненими недоліками слід додати її копію для відповідача.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 року про залишення позовної заяви без руху в даній справі для сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. скасувати як таку, що перешкоджає руху справи та направити справу до того ж суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою суду від 05.03.2020 року позов залишено без руху для сплати судового збору 840,80 грн. на думку суду, за вимогу про встановлення обставин наявності в наказі тексту, у позовній заяві в даній справі відсутня позовна вимога до відповідача встановити обставину наявності в наказі тексту, суд помилково визначив розмір судового збору, ухвала підлягає скасуванню в частині щодо розміру судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність залишення позову без руху для сплати судового збору за позовну вимогу про встановлення обставин, оскільки згідно положень статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що встановлення обставини є похідною вимогою, від якої залежить вирішення питання щодо стягнення на користь останньої заробітної плати, у зв`язку з чим висновок місцевого суду про залишення позову без руху для сплати судового збору є безпідставним.

Виходячи з викладеного, залишення позовної заяви без руху для сплати судового збору в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, висновок судді першої інстанції про повернення позовної заяви є хибним, так як відсутність доказів сплати судового збору, не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд не позбавлений можливості під час ухвалення судового рішення вирішити питання, зокрема, щодо розподілу судових витрат, що передбачено ст. 141 ЦПК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільних справах.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, висновки суду не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції прав людини.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, а ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху підлягає скасуванню в частині щодо сплати судового збору з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року в оскаржуваній частині щодо сплати судового збору скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко