Справа № 136/1482/19
Провадження № 22-ц/801/1018/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 рокуСправа № 136/1482/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Безрученко Н. Р., представника скаржни-ка позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної забор-

гованості у розмірі 122 848,27 гривень,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Липовецького ра-йонного суду Вінницької області від 30 січня 2020 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Липовець Вінницької області за головування судді Кривенка Д. Т.,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості у розмірі 122 848,27 гривень, посилаючись на наступні обставини. 15 січня 2013 року відповідач, звернувшись до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 4 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий раху-нок зі сплатою базової ставки процентів у місяць за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо вста-новлення та зміни кредитного ліміту банк керується підпунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де передбачено його пра-во у будь-який момент змінити кредитний ліміт за власним рішенням та ініціа-тивою, а позичальник дав згоду, прийняв таку умову договору. Відповідач під-твердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та прави-лами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача під-тверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кре-дитування у ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі.

У випадку зміни тарифів, інших частин договору банк зобов`язаний інфор-мувати позичальника щодо внесених таких змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, а позичальник згідно підпункту 1.1.2.3 зобов`яза-ний отримати виписку про стан та про здійснені операції по карткових рахун-ках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальником виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання зобов`язань за укладеним договором. У разі незгоди із змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку позичальник має право надати банку письмову заяву про розірвання до-говору, погасивши при цьому виниклу перед банком заборгованість.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, що передбаче-но підпунтом 2.1.1.5.7 договору. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. У випадку невиконання позичальником своїх зобов`я-зань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання, повернення усієї суми кредиту.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківсь-ких послуг виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоря-джатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 своєчасно не надавав пози-вачеві кошти для погашення заборгованості за кредитом, порушуючи свої бор-гові зобов`язання відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за дійсним правочином. Станом на 31 травня 2019 року у відпо-відача утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою ко-ристь з відповідача у розмірі 122 848,27 гривень, з яких: 3 948,04 гривень - заборгованість за кредитом, 118 900,23 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами за період з 15 січня 2013 року по 31 березня 2018 року.

Укладений сторонами кредитний договір відповідно до підпункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін правочину не проінформує другу сторону про розірвання договору, останній автоматично лонгується на той же строк.

Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк звернутися в суд з даним позовом. Позивач просив суд стягнути на його ко-ристь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2013 року № б/н у розмірі 122 848,27 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 921,00 гривні ( а. с. 2-5 ).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі (а. с. 59-62 ).

Не погоджуючись з ухваленим 30 січня 2020 року рішенням суду першої інстанції, представник банку Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному по-рядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі. Скаржниця не згідна з оскар-жуваним рішенням суду, вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи ( а.с. 71-76 ).

Ухвалою апеляційного суду від 30 квітня 2020 року представнику АТ КБ «ПриватБанк» Криловій О. Л. поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 січня 2020 року ( а. с. 118 ). Наданою цією ухвалою апеляційного суду можли-вістю подати письмово викладений відзив на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався, у судове засідання 17 червня 2020 року він не з`явився з невідомих причин, будь-яких заяв від нього суду не надходило. Ура-ховуючи завчасне, в установленому порядку повідомлення відповідача про міс-це, день та час розгляду справи, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, суд апеля-ційної інстанції у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України ухвалив роз-глянути дану справу по суті апеляційного оскарження у відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника позивача адвоката Роя В. Л., дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляцій-ної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помилко-вим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі право-відносини, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 15 січня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого шля-хом підписання анкети-заяви відповідач отримав кредит у розмірі 4 000,00 гри-вень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі спла-тою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залиш-ку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В анкеті-заяві, підписаній позичальником, зазначено, що він погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та прави-лами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним та бан-ком договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомлений та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами бан-ку, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позов-ного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін ( а. с. 52 ).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, суд першої інстанції зазначив, що позивач у цій категорії справ повинен довес-ти заявлені в суд вимоги. Проте документи, додані до матеріалів цивільної справи, не містять доказів на підтвердження можливості у ОСОБА_1 мати доступ до кредитних коштів, отримання ним кредитної картки з ПІН ко-дом для верифікації у платіжній системі, через що суд зробив висновок про від-сутність у відповідача будь-яких зобов`язань перед банком у зв`язку з подачею анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Ненадання позивачем суду крім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку будь-яких інших документів з підписами відповідача позбавило суд можливості встановити умо-ви його кредитування. Інші представлені докази виготовлені самостійно позива-чем, позичальник з ними не ознайомлений, не доведено, що він брав на себе зо-бов`язання зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язань з повернення кредиту. Суд за наданим розрахунком заборгованості через непов-ноту відомостей не може перевірити вірність нарахувань банком відсотків, строки виникнення заборгованості за кожним платежем, напрямки зарахування коштів, тому дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його недоведеності та необгрунтованості.

Оскаржуючи судове рішення від 30 січня 2020 року, представник банку Крилова О. Л. підкреслює, що на підставі частини першої статті 634 ЦК Украї-ни, підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується підписом по-зичальника. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. На підставі анкети-заяви ОСОБА_1 відкри-тий картковий рахунок, видана кредитна картка із встановленим кредитним лі-мітом у розмірі 300,00 гривень, який було збільшено до 4 000,00 гривень. Акти-вація відповідачем картки, користування картковим рахунком ( кредитними коштами ) свідчать про укладення сторонами у справі кредитного договору. Ці фактичні обставини спростовують мотиви суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, щодо недоведеності можливості у ОСОБА_1 мати доступ до кредитних коштів, отримання ним кредитної картки з ПІН ко-дом для верифікації в платіжній системі. Суду наданий розрахунок заборгова-ності позичальника, копії анкети-заяви, витягу з Тарифів обслуговування кре-дитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», витягу з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, інші письмові до-кази на доведення заявлених у суд позовних вимог. З копії анкети-заяви чітко убачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, інша до-даткова необхідна для отримання кредитної картки інформація, яку про себе відповідач вказав особисто, він висловив згоду на укладення договору приєд-нання, засвідчив це власноручним підписом. Скаржниця підкреслює, що відпо-відач відповідно до виписки з карткового рахунку користувався кредитними коштами, отримував гроші через банкомати, здійснював розрахунки за рахунок кредитних коштів, а також часткове погашення заборгованості, що є неможли-вим без надання йому кредитної картки. Надана суду банківська виписка по ру-ху коштів має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типо-вих документів, затвердженим наказом Міністерста юстиції України від 12 квіт-ня 2012 року № 578/5. Згідно з цим Переліком до первинних документів, які фіксують факт виконання госпоперації та служать підставою для записів у ре-гістрах бухобліку, у податкових документах, віднесені: касові, банківські доку-менти; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чеко-вих книжок. У ця виписка та розрахунок заборгованості є належними та допус-тимими доказами у справі.

Представник позивача Крилова О. Л. в обгрунтування своєї позиції в апеля-ційній скарзі посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Су-ду від 14 листопаа 2018 року у справі № 2-383/2010 ( провадження № 14-308цс18 ), де зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію пра-вомірності правочину. У справі про недійсність кредитного договору не йшло-ся, таке питання узагалі не порушувалося. Верховний Суд наголосив, що суди зробили помилковий висновок, відмовивши у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено факту підписання відповідачкою анкети-заяви на отримання кредитних коштів. У цій цивільній справі, підкреслює скаржниця, відповідач не оспорює факту укладення договору, з позовом про визнання не-дійсним кредитного договору ОСОБА_1 не звертався, він не оспорює на-явності у нього кредитної заборгованості за тілом кредиту. Оскільки ОСОБА_1 не заперечив позов банку, розмір обчисленого розміру заборгованості, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умова-ми та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, то оскаржуване судове рішення грунтується виключно на припущеннях. Відповідач свої зобов'-язання у повному обсязі не виконує, хоча частково кошти на сплату заборгова-ності сплачував, що є одним з підтверджень наявності кредитних правовід-носин між сторонами у справі, визнання позичальником умов договору.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. заперечує у скарзі право-мірність посилання суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у поста-нові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, який зроблений в іншій кон-кретній справі за інших правовідносин, де відповідачем заперечувалися умови договору як погоджені його сторонами у належний спосіб. Суд не звернув ува-гу, що наданий банком розрахунок заборгованості повністю відповідає, врахо-вує операції, відображені у виписці по рахунках відповідача, тобто відповідає первинним документам. Суд безпідставно, за твердженням скаржниці, відмовив банку у стягненні з боржника фактично отриманих кредитних коштів ( тіла кре-диту ) та відсотків за користування кредитними коштами, порушивши норми матеріального права.

З доводами апеляційної скарги у певній частині належить погодитися.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або біль-ше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторо-ни є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов до-говору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

За обставинами справи 15 січня 2013 року при досягненні певних домовле-ностей з надання відповідачу в кредит 4000,00 гривень сторони у справі керува-лися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєд-нання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або ін-ших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіж-ною карткою, Тарифи Банку, викладені на банківському сайті www.privat - bank.ua , згідно яких обслуговується ОСОБА_1 .

Предметом спору у цій цивільній справі є стягнення банком з відповідача заборгованості за кредитом у загальній сумі 122 848,27 гривень.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визнача-ється право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесу-ального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учас-ників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведін-ки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сто-рони чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК Укра-їни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними дока-зами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати ви-могам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний з розглядом судом першої інстанції цієї цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд апеляційним судом, про що свідчать додані до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вру-чення поштових відправлень, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, дійсно не за-перечив, як зазначає скаржниця, наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та самої картки. І хоча, як правильно зазначив суд першої інстанції, така позиція боржника є його беззаперечним правом, однак такій позиції суд вправі і повинен дати відповідну правову оцінку для правиль-ного, об`єктивного і справедливого вирішення цього судового спору.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з тим висновком суду першої інстанції, згідно якого безучасність відповідача у справі не має будь-якого, жодного значення для вирішення спору. Разом з тим суд, відкинувши у повному обсязі доводи позивача, відмовив у позові, не дивлячись на ті докази, які заслуговують на увагу, зокрема, безспірність користування відповідачем кредитним коштами, частковість до певного моменту погашення ним заборго-ваності, виниклу та непогашену заборгованість з повернення позичальнику су-ми тіла кредиту.

З доводами апеляційної скарги представника позивача у їхній окремій частині належить погодитися. Дійсно з оскаржуваного рішення убачається по-рушення судом першої інстанції таких принципів процесуального права як рів-ності сторін перед законом і судом, замагальності сторін, диспозитивності ци-вільного судочинства. Беручи до уваги байдуже відношення відповідача до цьо-го спору, критику судом першої інстанції укладеного його сторонами право-чину та вимог кредитодавця, небезпідставним є висновок про те, що оскаржу-ване судове рішення односторонньо грунтується на припущеннях, що забороне-но нормою частини шостої статті 81 ЦПК України.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`я-зання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зміс-том зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання нас-тають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути по-зикодавцеві позику ( грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родо-вими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені до-говором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін-ша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а по-зичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, як-що інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного до-говору.

Ураховуючи, що фактично отримані та використовувані ОСОБА_1 позичені кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк ( термін ) ви-конання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кре-дитор має право вимагати його виконання у будь-який час, тому останній впра-ві вимагати захисту своїх прав та майнових інтересів через суд - шляхом стяг-нення із боржника заборгованої, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в частині повернення 3948,04 гривень тіла кредиту підлягає безумовному задоволенню. У задоволенні решти заявлених банком позовних вимог, а саме у стягненні 118 900,23 гривень заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за період з 15 січня 2013 року по 31 березня 2018 року належить відмовити.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування кредит-ними коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стяг-нення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підста-ви стягнення яких визначаються в самому договорі ).

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своє-часно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відпо-відно до статті 625 цього Кодексу. Слід зауважити, що позивачем не заявлялися вимоги до ОСОБА_1 на підставі статей 625, 1048 ЦК України. Части-ною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або ви-требуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 15 січня 2013 року про-центна ставка визначена як базова в місяць у розмірі 3,0% ( нараховується на залишок заборгованості ).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту ( сума, яку фактично отримав у борг ОСОБА_1 ), стяг-нути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. По-зивач, обгрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і поря-док нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, під-писуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, наразі, саме у зазна-ченому у цих документах, що повинні були бути представленими банком суду, розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

До правовідносин у цій справі спірним є правильність застосування частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин ( 15 січня 2013 року ) до моменту звернення в суд з указаним позовом ( 07 серп-ня 2019 року ). Тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбльш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоно-вані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність без-спірних доказів домовленості сторін про сплату відсотків за користування кре-дитними коштами, надані банком витяги з Тарифів та Умов не можуть розціню-ватися як стандартна ( типова ) форма, що застосована до укладеного з відпові-дачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обгрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допусти-мих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанком, на які остан-ній посилається, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати у даному випадку складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збіль-шення прав та обов`язків кожної сторони, якщо вони не підписані, викликають сумнів у достовірності, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у да-ному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосредньо підписана остан-нім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропоно-ваних йому умов і приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універ-сальна 30 днів пільгового кредиту», з Умов та правил надання банківських по-слуг ПриватБанком, на які посилається позивач у цій справі, не надані суду як доказ із підписом ОСОБА_1 про ознайомлення з ними, тому їх не мож-на розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 січня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вва-жати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичаль-ником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, на підставі час-тини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк ( термін ) вико-нання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кре-дитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про по-рушення його прав, тому останній вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покла-дається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного бан-ку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задо-вольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акці-онерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_3 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у по-гашення кредитної заборгованості станом на 31 травня 2019 року за договором від 15 січня 2013 року № б/н 3 948,04 гривень ( три тисячі дев'ятсот сорок вісім гривень 04 коп. ) заборгованості за кредитом, 61,66 гривню ( шістдесят одна гривня 66 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 956,95 гривень ( дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 95 коп. ) у відшкодуван-ня судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У решті позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є ос-таточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота