Справа № 490/2860/20
н/п 2-з/490/95/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва, яка діє від імені суду (ч. 1 ст. 34 ЦПК України), розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 , укладений 01 квітня 2020 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 . Одночасно позивач просив про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також будьяким фізичним чи юридичним особам, які діють в інтересах та від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , чинити йому та його представникам перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями, загальною площею 157 м.кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити ОСОБА_3 будьякі дії щодо користування нежитловими приміщеннями загальною площею 157 м.кв., які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог заяви заявник посилався на те, що 18.06.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір оренди, за умовами якого позивач орендував нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, не розриваючи договору оренди укладеного із позивачем, ОСОБА_4 01.04.2020 року уклала із ФОП ОСОБА_3 договір оренди, за умовами якого остання також орендувала нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи із квітня 2020 року ФОП ОСОБА_3 здійснює перешкоди позивачув користуванні орендованим ним майном згідно договору оренди від 18.06.2019 року, що унеможливлює безперешкодний доступ та перебування останнього в орендованих ним нежитлових приміщеннях, розташованих в будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст.150 ЦПК Українипозов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.
У пунктах 1, 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
За такого, Позивач оспорює договір оренди від 01.04.2020 року укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 , як підставу набуття останньою майнових прав на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, поняття "майно" (possessions) може означати "існуюче майно" (existingpossessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (див., зокрема, згадане вище рішення у справі "Компанія "ПайнВелліДевелопментс" та інші проти Ірландії" (PineValleyDevelopmentsandOthers v. Ireland), п. 51; рішення у справі "Прессос Компанія Нав`єра" та інші проти Бельгії" (PressosCompaniaNaviera S.A. andOthers v. Belgium) від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 21, п. 31).
Позивач уклав договір оренди нежитлових приміщень, за умовами якого він мав право безперешкодно користуватись орендованим приміщенням, та явно сподівався на те, що матиме змогу реалізувати передбачене орендним договором право на користування нежитловими приміщеннями що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . З наведеного вбачається, що правомірні очікування щодо законності користування орендованим майном та право використовувати орендоване майно становлять "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Оскільки, зважаючи на укладання договору оренди від 18.06.2019 року,та наявність договору від 01.04.2020 року, укаладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який оспорюється, враховуючи вище викладене, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи предмет позову, необхідно забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також будь-яким фізичним чи юридичним особам, які діють в інтересах та від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , чинити перешкоди ОСОБА_2 та його представникам у користуванні нежитловими приміщеннями, загальною площею 157 м.кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначені заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами.
При цьому, вимоги Позивача щодо заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо користування нежитловими приміщеннями загальною площею 157 м.кв., які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 ,задоволенню не підлягають, оскільки фактично позбавляють використовувати ФОП ОСОБА_3 орендовані нею нежитлові приміщення до моменту розгляду справи по суті.
На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суддя,
Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також будь-яким фізичним чи юридичним особам, які діють в інтересах та від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , чинити перешкоди ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та його представникам у користуванні нежитловими приміщеннями, загальною площею 157 м.кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо користування нежитловими приміщеннями загальною площею 157 м.кв., які розташовані за адресом: АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

СУДДЯ Н.П. Черенкова