Справа № 558/425/19
номер провадження 2/558/10/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року смт.Демидівка

Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області

у складі :

одноособово суддя Олексюк А.О.

секретар судових засідань Савкова Г.М.,

з участю:

представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" - Смочека В.В.,

представника відповідачки - адвоката Новосада В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.09.2008 року в розмірі 29539,09 гривень та судові витрати по справі.

В позовній заяві позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зазначає про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 11.09.2008 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банком свої зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору № б/н від 11.09.2008 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 13.06.2019 року виникла заборгованість в розмірі 29539,09 гривень .

Під час судового розгляду справи представник АТ КБ «ПриватБанк» Смочек В.В. пояснив, що даний позов він підтримує повністю, просить його задоволити. Відповідачка дійсно брала кредит у банку та оформила кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви. Разом з тим, підписавши цю заяву, вона дала згоду на приєднання до Умов і Правил кредитування і повинна була їх дотримуватися. До позовної заяви долучено розрахунок заборгованності за договором № б/н від 11.09.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 . Копія цього договору в нього відсутня та не долучена до позовної заяви. 11.09.2008 року вона фактично звернулася в банк з метою відкриття кредитного рахунку. Після виготовлення банком картки, остання таку картку отримала 14.10.2008 року, про що свідчить підписана анкета-заява та довідки про умови кредитування. Фактично анкета-заява підписувалася 14.10.2008 року, що і є днем укладення договору з банком. Заборгованість за даним договором ОСОБА_1 не сплатила, що стало підставою звернення до суду. Після отримання картки відповідачка стала активно користуватися кредитними коштами, що чітко вбачається з розрахунку. Щодо укладення договору представник позивача пояснив, що підписавши заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифів банку вважається, що між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Таке укладення договору відповідає чинному законодавству України. Підписавши заяву, відповідачка ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

У подальшому представник позивача на розгляд справи не з`являвся, до суду подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 152, 184).

Також до суду подано відповідь на відзив відповідачки, в якій позивач зазаначає, що позивачем надана до суду копія анкети - заяви від 11.09.2008 року, з якої чітко вбачається інформація про персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду на укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що ця заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, вона зазначила, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також вона зобов`язувалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Тобто фактично сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.( а.с. 81-88)

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що відповідачка дійсно брала кредит у банку та повністю борг не погасила. Однак, представник відповідачки вважає, що до суду позивач звернувся і подав неналежні докази, зокрема до суду подано розрахунок заборгованності, який стосується договору № б/н від 11.09.2008 року, якого відповідачка з банком не укладала і банк не надав суду копії такого договору, як доказ.

Відповідачкою ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якій зазначається, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступних обставин та положень чинного законодавства. Зокрема відповідно до тексту позовної заяви від 02.07.2019 року, ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від. 11.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. По даному кредиту ОСОБА_1 станом на 13.06.2019 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 29539,09 грн..

Заява № б/н від 11.09.2008 року, на яку містяться покликання у позовній заяві, як на доказ - заяву позичальника, і яка ніби-то була підписана Шевчук Г.А. для отримання банківських послуг або належним чином засвідчена копія цієї заяви, позивачем суду не надана.

Серед інших додатків, суду надано в якості доказів засвідчену копію заяви, підписану ОСОБА_1 14.10.2008 року, яка не містить тексту про те, що цей документ є заявою позичальника.

Таким чином, текст вище вказаної копії заяви свідчить про те, ОСОБА_1 , 14 жовтня 2008 року звернулася до Демидівського відділення Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» із заявою, у якій просила відкрити рахунок та надати послуги з відкриття платіжної кредитної картки, з встановленою сумою кредитного фінансового ліміту 500,00 грн., базовою процентною ставкою 22,8 % із розрахунку 360 днів за рік, зі сплатою комісії за кредитне обслуговування в розмірі 1% від суми заборгованості, строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, погашення заборгованості якого повинно було відбуватися щомісячними платежами референс в розмірі 7% від суми заборгованості, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання Банком коштів з дебетної карти № НОМЕР_1 .

Будь-яких інших умов, в тому числі про нарахування пені та штрафних санкцій названа заява не містить.

Також, текст вище вказаної заяви позичальника не містить відомостей про те, що банком було надано для підпису ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 підписано або отримано від банку для зберігання чинні на час підписання заяви позичальника оригінали Витягу з «Тарифів Банку» і Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг».

Надані Позивачем до позовної заяви в якості письмових доказів копія Витягу «Тарифів Банку» і копія Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», не містить підписів ОСОБА_1 про те, що вона з ними ознайомлена і отримала оригінали цих документів на зберігання, , а тому не можуть бути достовірними та достатніми доказами, тобто, такими на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними і такими, що не відповідають дійсності, сторона відповідача не погоджується із доводами позивача про те, що ОСОБА_1 , підписавши заяву від 14.10.2008 року, була ознайомлена з «Тарифами Банку» і «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та надала свою згоду на одностороннє підвищення Банком фіксованої процентної ставки.

Відсутність підпису ОСОБА_1 у наданих позивачем Витягу з " Тарифів Банку" і Витягу з " Умов та Правил надання банківських послуг" свідчить проте, що вище вказані документи її для ознайомлення не надавалися.

Також, представник відповідача звертає увагу суду на ті обставини, що розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.09.2008 року укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31.08.2015 року містить дані про те, що позивачем, безпідставно, в порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України, в односторонньому порядку вказану у підписаній ОСОБА_1 заяві від 14.10.2008 року, а відтак і погоджену з Банком фіксовану проценту ставку за кредитом у розмірі 22,8%, підвищено 22.01.2013 року з 22,8% до 30,00%, 01.09.2014 року з 30,00% до 34,80%, 01.04.2015 року з 34,80% до 43,20%.

Позивачем не надано суду доказів про те, що відповідач підписувала зміни до умов кредитування, чи будь-яким іншим способом була поінформована про збільшення процентної ставки.

Тому одностороннє підвищення процентної ставки банком є нікчемним, оскільки не відповідає вимогам ч.3 ст. 1056 ЦК України - збільшення фіксованої процентної ставки, яка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

З наведених вище підстав розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.09.2008 року укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31.08.2015 року і розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.09.2008 року укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 13.06.2019 року в цілому не можна вважати достовірними доказами, які б достовірно відображали розмір заборгованості по тілу кредиту, нарахування процентів за користування кредитними коштами та нарахування пені і штрафних санкцій. Крім того, будь-яких доказів укладення взагалі договору № б/н від 11.09.2008 року між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 позивачем суду не надано.

Інших доказів, крім вище названих, і зокрема, таких які б свідчили про ознайомлення відповідача з банківськими документами, на підставі яких банком проводилося надання ОСОБА_1 банківських послуг, первинних документів бухгалтерського обліку або банківського контролю, на підставі яких можна було б достовірно встановити розмір заборгованості відповідача перед позивачем по тілу кредиту, нарахування процентів за користування кредитними коштами та нарахування пені і штрафних санкцій, позивачем суду не надано. Враховуючи вище названі обставини, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.09.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Із дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.09.2008 року укладеного між банком та ОСОБА_1 встановлено, що станом на 31.06.2019 року борг відповідача складає 29539,09 гривень (а.с.11-13).

В судовому засіданні встановлено, що заяву на отримання кредитної картки референс відповідачкою ОСОБА_1 підписано 14.10.2008 року (а.с. 14). Також було встановлено, що сума кредитного ліміту становить 500 гривень із базовою процентною ставкою 22,8% річних. Розмір комісії за кредитне обслуговування складає 1% від суми боргу. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Будь - якого іншого кредитного договору, який би відповідав даті 11.09.2008 року і був підписаний відповідачкою ОСОБА_1 позивачем не надано та судом не встановлено. До відповіді на відзив, позивачем надано копії заяв на прізвище ОСОБА_1 від 06.09.2010 року та без дати підписання.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд визнає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» позичальником, тобто відповідачем ОСОБА_1 підписані не були.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того що позивач, не довів належними доказами (первинними документами, виписками за картковим рахунком, документами про отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача), які б відповідали даті 11.09.2008 року. В обгрунтування суми заборгованності, що підлягає стягненню за позовом, позивачем подано розрахунок до договору №б/н від 11.09.2008 року, укладення якого з відповідачкою в суді не доведено та саме такий договір до матеріалів справи не долучено. Представник позивача просив суд розглянути дану справу без їхньої участі. ( а.с.7). Однак судом для з`ясування всіх обставин справи було визнано явку позивача обов`язковою ( а.с. 65). Під час судового розгляду справи представник позивача не надав суду доказів щодо укладення договору з відповідачкою саме 11.09.2008 року. Лише зазначив, що 11.09.2008 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок. Підтвердив, що відповідачка отримала кредит у банку шляхом підписання заяви 14.10.2008 року, що і є датою укладення договору.

Оцінивши надані позивачем докази, що грунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що копія заяви від 14.10.2008 року є підтвердженням того, що відповідачка ОСОБА_1 уклала договір з банком саме 14.10.2008 року. Однак розрахунок заборгованості від 13.06.2019 року за договором № б/н від 11.09.2008 року не є належними доказом, яким може обгрунтоватися вимога позивача, щодо стягнення заборгованності за договором від 14.10. 2008 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.09.2008 року в розмірі 29539,09 гривень, так як не встановлено, що саме такий договір від 11.09.2008 року взагалі укладався з відповідачкою.

Відповідно до ст.ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 77, 78, 81, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.09.2008 року у розмірі 29539,09 гривень - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 22 червня 2020 року.

СУДДЯ