Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 636/2927/17-ц

провадження № 61-46652св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, щойому на праві приватної власності належить 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Чугуївської міської ради загальною площею 0,1527 га за адресою: АДРЕСА_1 , у якому він постійно проживав. Протягом тривалого часу сусідка ОСОБА_2 умовляла його укласти спадковий договір на її користь, обіцяючи допомагати йому та піклуватися про нього у разі подальшого погіршення його здоров`я. Погодившись на таку пропозицію, він 26 грудня 2014 року уклав із ОСОБА_2 спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу, відповідно до умов якого після своєї смерті він як відчужувач передає у власність ОСОБА_2 належну йому 1/2 частини вказаного житлового будинку із покладенням на набувача майна - ОСОБА_2 зобов`язання шанобливо ставитися до особи відчужувача, оплачувати за дорученням і за рахунок відчужувача комунальні послуги, надавати допомогу в оформленні житлових субсидій та інших дій немайнового характеру. Після укладення спадкового договору відповідач наполягала на тому, щоб він змінив місце своєї реєстрації і зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це дозволить йому сплачувати комунальні платежі у меншому розмірі. Проте він фактично залишився проживати у належній йому частині будинку на АДРЕСА_1 . На початку 2017 року ОСОБА_2 разом із членами своєї сім`ї, застосовуючи до нього насильство та погрожуючи зброєю, вигнала його з будинку, замінила замки на вхідних дверях, не впускає до цього житла, де знаходяться належні йому речі. Будь-якої допомоги після укладення спадкового договору ОСОБА_2 йому не надавала.

Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати спадковий договір, укладений 26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , як відчужувачем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як набувачем з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського державного нотаріального округу Алексик Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 1546.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано спадковий договір, укладений 26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , як відчуджувачем, з однієї сторони та ОСОБА_2 , як набувачем, з другою сторони, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського державного нотаріального округу Алексік Т. В., зареєстрований у державному реєстрі за № 1546.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що пункт 6.1 спадкового договору, укладеного між сторонами у справі, не містить конкретних обов`язків, які ОСОБА_2 як набувач цінного майна, зобов`язалася виконувати за дорученням ОСОБА_1 . Умови цього пункту договору містять лише загальні декларативні обов`язки людини щодо шанобливого ставлення до іншої особи; містять посилання на можливість здійснення ОСОБА_2 дій зі сплати комунальних послуг за кошти відчужувача ОСОБА_1 та за його дорученням та інших дій немайнового характеру без конкретизації їх суті та змісту. У судовому засіданні свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що спірний договір ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 , оскільки за станом свого здоров`я потребував стороннього догляду. Між тим, умови спадкового договору не містять конкретних обов`язків ОСОБА_2 як набувача майна щодо обов`язку надання допомоги (догляду) ОСОБА_1 як відчужувачу нерухомого майна, яке було його єдиним місцем проживання, і якого він позбавлений всупереч вимогам оспорюваного договору та чинного законодавства. Тобто при укладанні спадкового договору на зазначених у ньому умовах, ОСОБА_1 значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладанні спадкового договору, який за своїм змістом не містить для набувача ОСОБА_2 правових наслідків у разі невиконання конкретних розпоряджень відчужувача майна ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що будь-яких доказів невиконання ОСОБА_2 умов договору представниками позивача не надано. Посилання позивача на той факт, що ОСОБА_2 разом із членами своєї сім`ї, застосовуючи до позивача насильство та погрожуючи зброєю, вигнала його з будинку, замінила замки на вхідних дверях, не впускає до цього житла, де знаходяться належні йому речі та будь-якої допомоги після укладення спадкового договору, ОСОБА_2 йому не надавала, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що постанова знищила його віру у правосуддя в Україні та довела для нього той факт, що суди України не в змозі захистити основне право людини - право на житло. Наведена постанова не містить жодного аналізу матеріалів справи, доказів які надавалися сторонами, а складається на 90 % із цитування фабули справи та норм законодавства, та на 10 % із резолютивної частини. Доказами які містяться у матеріалах справи (письмові докази та показання свідків) підтверджується факт, що відповідач та члени її сім`ї примусово виселили його з власного будинку, забрали правовстановлюючі документи та фактично усі родичі відповідача підтвердили свою зацікавленість у тому, щоб позбавити його власності.

Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 411 ЦПК Українипередбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлені судами обставини

ОСОБА_1 , на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2014 року, виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Дідик С. Г., зареєстрованого у реєстрі за № 2-2002, належить 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Чугуївської міської ради, загальною площею 0,1527 га за адресою: АДРЕСА_1 .

26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1546.

Відповідно до умов спадкового договору, після своєї смерті ОСОБА_1 , як відчужувач, передає у власність ОСОБА_2 належну йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Чугуївської міської ради загальною площею 0,1527 га за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 265 940,00 грн. Право власності на цю частину будинку переходить до набувача майна в разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача (пункти 1, 4, 5, 7).

Згідно з пунктами 6, 6.1 спадкового договору за згодою сторін на набувача майна ОСОБА_2 покладаються такі обов`язки: шанобливо ставитися до особи відчужувача, оплачувати за дорученням і за рахунок відчужувача комунальні послуги, надавати допомогу в оформленні житлових субсидій та інших дій немайнового характеру.

Відповідно до пункту 11 спадкового договору, у разі невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача майна, у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів невиконання відповідачем умов спадкового договору, дійшов висновку про відсутність підстав для його розірвання.

Разом з тим судом апеляційної інстанції у своєму рішенні не наведено належне достатнє обґрунтування підстав неврахування доводів позивача, зокрема, суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 перешкоджає йому користуватися його власністю, яка є предметом спадкового договору, - 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та наполягла на зміні адреси реєстрації на АДРЕСА_2 . Висновок суду апеляційної інстанції не є достатньо аргументованим, таким, що беззаперечно підтверджує безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з його усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль 61 здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»(Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості.

При цьому, рішення суду першої інстанції також підлягає скасуванню, оскільки суд, ухвалюючи рішення у справі та застосовуючи до спірних правовідносин положення статті 1308 ЦК України не визначився із підставами заявлених ОСОБА_1 вимог. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, вказав на те, що при укладанні спадкового договору на зазначених у спадковому договорі умовах, ОСОБА_1 значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладанні спадкового договору, який за своїм змістом не містить для набувача ОСОБА_2 правових наслідків у разі невиконання конкретних розпоряджень відчужувача майна ОСОБА_1 . Разом з тим вказані обставини не є предметом позовних вимог та не є підставою для розірвання спірного договору у розумінні статті 1308 ЦК України.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Верховний Суд врахував, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання спадкового договору з підстав здійснення відповідачем перешкод у користуванні належною йому Ѕ частини будинку. Правовою підставою позову ним визначено статтю 1308 ЦК України, відповідно до якої підставою розірвання спадкового договору є лише невиконання набувачем розпоряджень відчужувача. Таким чином, доказуванню у цій справі підлягають обставини щодо невиконання ОСОБА_2 умов спадкового договору в частині нешанобливого ставлення до ОСОБА_1 , несплата за рахунок позивача комунальних послуг, ненадання допомоги в оформленні житлових субсидій та інших дій немайнового характеру, що за встановлених обставин справи не піддавалося дослідженню судами.

Таким чином, ні суд першої ні суд касаційної інстанцій не виконали завдання цивільного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

За правилом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи, судам належить урахувати викладене, визначитися із підставами позову, встановити обставини, які мають вирішальне значення для вирішення цієї справи, та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко