Справа №266/557/20
Провадження№ 2-п/266/14/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєв Д.Г., за участю секретаря Широкової Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі №266/557/20 про стягнення аліментів.
В своїй заяві заявник посилається на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.11.2017 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З вказаним рішенням заявник не згоден, оскільки вважає, що справу розглянуто за його відсутності, що порушує його право на участь в судовому засіданні. Також зазначив, що аліменти на утримання ОСОБА_3 сплачує добровільно, про що ним подано відповідний рапорт за місцем проходження військової служби, тому стягнення на підставі рішення суду вважає таким, що накладає на нього подвійну відповідальність. На підставі викладеного просив заочне рішення скасувати, призначивши справу до слухання за правилами загального позовного провадження.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до такого висновку.
30 січня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки з усіх видів доходів щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.
03 лютого 2020 року по справі було відкрито спрощене провадження без виклику та повідомлення сторін, яку направлено з позовною заявою на адресу відповідача (а. с. 8)
25 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та надання йому екземпляру позовної заяви в зв`язку із її відсутністю (а. с. 11)
Тривалий час відповідач не з`являвся до суду, що призводило до затягування розгляду справи, не зважаючи на подану ним заяву та обізнаність про наявність справи в провадженні суду (а. с. 11)
27 березня 2020 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю (а. с. 12)
Копія рішення суду була направлена на вказану в матеріалах справи адресу, однак не отримана відповідачем (а. с. 18, 19)
Відповідач був обізнаний про наявність цивільної справи за вказаним позовом та рішення по справі, про що свідчить його заява від 07 травня 2020 року про отримання повного тексту заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 березня 2020 року (а. с. 20)
Відповідачем надано довідку про здійснення відрахувань та виплати аліментів з в/ч НОМЕР_1 та рапорт, яким ОСОБА_1 звернувся до командира частини з клопотанням про припинення стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області, розпочавши стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на відкритий банківський рахунок.
За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою та другою статті 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Таким чином, положення зазначеної статті застосовуються виключно з метою припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.
Вказаний договір сторонами не укладався, дитина мешкає разом з позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на її повному утриманні, самостійного доходу не має, нерухомим майном не володіє.
Також відповідач стверджує, що він добровільно сплачує кошти на користь дитини, що накладає на нього подвійну матеріальну відповідальність, з чим суд не погоджується з огляду на таке.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).4
Суд зазначає, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.
Відповідно до статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При таких обставинах, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, суд наголошує, що добровільна сплата аліментів ОСОБА_1 є його правом та не звільняє його від виконання рішення суду.
Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові № 712/4702/19 від 27 травня 2020 року.
У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Посилання відповідача на те, що справа розглянута за його відсутності є безпідставною, адже ним була отримана ухвала про відкриття провадження по справі, про що ним зазначено в заяві про перегляд заочного рішення, з тексту якої відповідач знав про те, що розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без виклику та повідомлення сторін на підставі наявних матеріалів. Від відповідача не надійшло клопотань про зміну порядку розгляду справи на інший.
З системного аналізу вказаних норм в сукупності з матеріалами справи суд приходить до висновку, що повинно бути дві підстави для скасування заочного рішення: поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних для правильного вирішення справи доказів, на які він посилається.
Надані відповідачем докази не мають істотного значення для вирішення вказаної справи по суті, тому вказана заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.
Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Г. Пантелєєв