ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Харків

справа № 638/20780/15-ц

провадження № 22-ц/818/1575/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря:.Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ,в особі представника ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання

за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області

на ухвалу Дзержинського районного судум.Харкова від26 листопада 2019 року

у складі судді Шишкіна О.В., -

в с т а н о в и в:

12 липня 2019 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулася у суд з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, в якій просив поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, який видано 16.06.2016 на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 по справі № 638/20780/15-ц про стягнення з Харківської міської ради суми сплаченого судового збору у розмірі 6577,20 грн. в

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа, який видано 16.06.2016 року на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року по справі № 638/20780/15-ц, про стягнення з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 6 577,20 грн.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада Харківської області , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтовану, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1921 грн.00 коп..

Зазначає, що стягувач прострочив подання виконавчого документа на виконання більше 15 місяців. В заяві стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання взагалі не наведені причини пропуску встановленого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надано належних доказів, таким чином причини пропуску встановленого законом строку не можуть бути визнано поважними, позивач мав можливість дізнатись про стан розгляду цієї справи, зокрема із шляхом звернення до суду з відповідним запитом або отримати інформацію на офіційному веб-сайті Судова влада в мережі Інтернет.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що неможливо допускати, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 у справі № 638/20780/15-ц позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно задоволено повністю, стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 6577,20 грн. ( т. 2 а.с. 3).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.(т.2.а.с. 6).

16.06.2016 року судом видано виконавчий лист на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року по справі № 638/20780/15ц (т.2.а.с. 19).

На рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2016 року у справі № 638/20780/15-ц Харківською міською радою була подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2016 року було відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року до закінчення касаційного розгляду.

Постановою Верховного Суду України від 18.04.2018 року по справі № 638/20780/15-ц касаційну скаргу Харківської міської ради було залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2016 року - без змін.

У пункті 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Стаття 433 ЦПК України визначає що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виходячи з аналізу зазначених норм, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи навпаки, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника, інших осіб, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором.

Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час ухвалення остаточного рішення на користь заявниці у 2016 році було передбачено, що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, зокрема, інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 24 зазначеного Закону було передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Тобто, дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016року №1404-VIII«Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02червня 2016року №1404-VIII«Про виконавче провадження» свідчить, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 640/4782/15-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 464/3644/18-ц.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року № 1404-VIII), визначено що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/20780/15-ц виконавчий лист було видано 14 березня 2016 року, з зазначенням, що рішення набрало законної сили 24 травня 2016 року, строк пред`явлення до виконання 1 рік, то б то до 23 травня 2017 року.

Таким чином в даному випадку до виконавчого документа застосовуються положення Закону Закону України від 02червня 2016року №1404-VIII«Про виконавче провадження» щодо строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання протягом трьох років, то б то до 24 травня 2019 року.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2016 року було відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року до закінчення касаційного розгляду (т. 1 а.с. 172).

Постановою Верховного Суду України від 18.04.2018 року по справі № 638/20780/15-ц касаційну скаргу Харківської міської ради було залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2016 року - без змін (т.1.а.с. 199).

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 436 ЦПК України, суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Проте, у даній справі судом касаційної інстанції не вирішено питання про поновлення виконання рішення.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людину рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду ( пункт 43).

Суд першої інстанції поновив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання з мотивів, що заявником пропущено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа за поважних причин, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений стягувачем у зв`язку із зупиненням виконання рішення судом касаційної інстанції.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги, що в заяві стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання взагалі не наведені причини пропуску встановленого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надано належних доказів, спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч. 1 ст.379, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 23.06.2020 року у нарадчій кімнаті.