Справа 693/130/20
2-с/693/2/20
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у задоволенні заяви

про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами

24.06.2020 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коломієць С.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представників заявника адвокатів - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

стягувача - ОСОБА_4 ,

представника стягувача адвоката - Швиденко М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20 за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20 за заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментівна неповнолітніх дітей.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 06.04.2020р. заявник отримав на руки судовий наказ разом із заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу і додатками до неї та дізнався про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення у справі №2-н/693/130/20.

Заявник вважає, що судовий наказ був виданий з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Нововиявленою обставиною ОСОБА_1 вважає те, що на час винесення судового наказу дружина та син проживали разом з ним у спільному будинку по АДРЕСА_1 та перебували на його повному грошовому утриманні.

Факт спільного проживання на момент подання заяви про видачу судового наказу (06.02.2020р.) підтверджують штучно подані його дружиною ОСОБА_4 заяви у поліцію про те, що заявник начебто вчиняє над нею насильство від 03.02.2020р. та 03.04.2020р.

Також факт проживання ОСОБА_4 та дітей разом з заявником підтверджує позовна заява ОСОБА_4 від 10.02.2020р. подана до Броварського міськрайонного суду Київської області про розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, в якій вона вказує своє і його місце проживання у м. Бровари.

Крім того, на підтвердження факту проживання разом, заявник додав до матеріалів заяви копії фотокарток із сином та копії квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про переказ ОСОБА_4 коштів.

Заявниці відомо, що у заявника офіційна зарплата, і 1/3 частина всіх його доходів в якості аліментів на дітей складатиме біля 40000 грн., що перевищує їхні потреби та щомісячні витрати на них. Заявник пропонував ОСОБА_4 добровільно сплачувати аліменти в розмірі 1000 доларів США, але його дружину ця сума не влаштовує, їй весь час мало.

ОСОБА_1 вважає, якщо ОСОБА_4 і має право у судовому порядку стягувати аліменти, то тільки з моменту окремого проживання з заявником і при умові проживання обох дітей з нею, тому станом на 06.02.2020р. (день звернення до суду) та 25.03.2020р. (день отримання нею судового наказу) ОСОБА_4 не мала права на звернення до суд із заявою про видачу судового наказу за ч.5 ст.183 СК України. Судом не було установлено дані обставини, оскільки ОСОБА_4 про них не зазначала, чим ввела суд в оману для постановлення незаконного рішення.

Разом з тим, істотною обставиною для скасування судового наказу заявник вважає порушення ОСОБА_4 правил підсудності звернення до суду. У даному випадку справу повинен розглядати Броварський міськрайонний суд Київської області, оскільки ОСОБА_4 і діти проживають по АДРЕСА_1 , а не у м. Жашків Черкаської області.

Вказані обставини заявник вважає істотними, які дають підстави для скасування судового наказу.

Ухвалою суду від 15 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

ОСОБА_4 в свою чергу на заяву про перегляд судового наказу Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20 за нововиявленими обставинами подала заперечення, в якому вважає вказану заяву безпідставною та необґрунтованою, а судовий наказ прийнятий у відповідності до чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Заявник ОСОБА_1 відмовлявся реєструвати ОСОБА_4 та їхніх дітей у їхньому спільному будинку по АДРЕСА_1 .

З вересня 2019 року заявник ОСОБА_1 перестав стабільно надавати матеріальну допомогу на її утримання та утримання дітей, почав безпричинно і систематично вчиняти сварки, застосовувати до неї фізичне насильство у присутності дітей та у грубій формі вимагав, щоб вона разом з дітьми перейшла проживати у їхню квартиру, яка ще не здана в експлуатацію.

Через створені заявником нестерпні умови проживання ОСОБА_4 разом з дітьми вимушена була зареєструватися у м. Жашків по місцю проживання її батьків, після чого нею було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

З квітня 2020 року ОСОБА_4 разом з дітьми переїхала проживати на орендовану квартиру за адресою: с. Гатне, Києво-Святошинського району Київської області.

Фактично з кінця 2019 року діти знаходилися на повному утриманні ОСОБА_4 . Матеріальна допомога від заявника почала надходити лише з 18 лютого 2020 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав свої заявлені вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що діти проживали разом з ним і перебували повністю на його утриманні, він приймав активну участь у їх вихованні.

У судовому засіданні представники заявника адвокати Чаплієва К.В. та ОСОБА_5 А ОСОБА_6 підтримали заяву ОСОБА_1 та просили скасувати судовий наказ Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20.

У судовому засідання стягувач ОСОБА_4 заперечувала проти скасування судового наказу Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20, оскільки вказані заявником обставини є необґрунтованими та безпідставними.

У судовому засідання представник стягувача адвокат Швиденко М.Ю. просила відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки вказані заявником обставини не є нововиявлені.

Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріалами справи, вважає, що в задоволенні даної заяви слід відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_4 06.02.2020р. звернулася до Жашківського районного суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

У відповідності до ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Ч.1 ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Оскільки ОСОБА_4 на момент звернення до Жашківського районного суду Черкаської області була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , правила підсудності нею не були порушені.

Ч.1 ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до судового наказу, виданого Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20 за заявою ОСОБА_4 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2020 року (з дня подачі заяви до суду) і до досягнення дітьми повноліття.

При видачі судового наказу суд керувався нормами ст.ст.180-183,191 СК України та ст.ст.160-162, 168, 170-172, 430 ЦПК України.

Нововиявленою обставиною ОСОБА_1 вважає те, що на час винесення судового наказу дружина та син проживали разом з ним у спільному будинку по АДРЕСА_1 та перебували на його повному грошовому утриманні.

Зокрема ч.1 ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до домінуючих у суспільстві моральних засад для відносин, що складаються в сім`ї, характерною є турбота про малолітніх, неповнолітніх, інших непрацездатних членів сім`ї, надання їм посильної підтримки й матеріальної допомоги. Батьки забезпечують інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст.7 СК України.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Недійсність шлюбу не впливає на обсяг взаємних прав й обов`язків батьків і дитини, що народилася у цьому шлюбі.

Особи, які пов`язані кровним спорідненням, можуть мати сімейні права й обов`язки, не будучи членами однієї сім`ї. Батьки й діти можуть у минулому становити сім`ю або ніколи не бути членами однієї сім`ї. Дитина має право на одержання аліментів від свого батька або матері, які проживають в іншій сім`ї. Хоча такі відносини виникають за межами сім`ї, вони визнаються сімейними.

Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У СК України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов`язків матері й батька з утримання дитини.

Сама назва глава 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Аліменти на утримання дітей стягуються, як правило, з того з батьків, який проживає окремо від дітей. Якщо діти проживають із батьком, позов про стягнення аліментів може бути поданий до матері.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов`язку має різні аспекти свого прояву.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання. З одного боку такий підхід не можна не визнати справедливим. Права дитини мають пріоритету співвідношенні із правами й обов`язками її батьків.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

При ухваленні рішення, суд враховує положення статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», якими передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Таким чином, з огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку, обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає ще з народження і триває до досягнення ними повноліття, а тому суд вважає, що факт спільного проживання сторін на момент подання заяви про видачу судового наказу не є нововиявленою обставиною, яка стала відомою після винесення даного судового наказу.

Згідно з ч.8 ст.170 ЦПК України (нова редакція) у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Зважаючи на вищезазначені положення законодавства, доводи заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, матеріали справи, суд вважає, що заявником не приведено нововиявлених обставин, які б давали безумовні підстави скасувати судове рішення, а вимоги заявника, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не відноситься до таких у розумінні ст.423 ЦПК України.

За таких обставин суд не вбачає підстав для перегляду судового наказу.

Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.423, 429 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Жашківського районного суду Черкаської області від 26.03.2020р. у справі №2-н/693/130/20 за нововиявленими обставинами.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Жашківський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Роман Васильович Шимчик