Єдиний унікальний номер справи 758/7956/18
Провадження №22-ц/824/7719/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивував тим, що 07 листопада 2012 року дав в борг відповідачеві грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, що станом на 13.06.2018 року становить 39 131,23 грн. Про отримання такої суми коштів відповідач склав розписку, в якій зазначив про отримання суми грошових коштів під 1,5% місячних без зазначення терміну повернення позики. На день подання позовної заяви відповідач борг не повернув і ухиляється від зустрічей, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 39 131,23 грн. основного боргу, 39 444, 28 грн. відсотків за користування коштами та судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року позов задоволено, ухвалою від 23 січня 2020 заяву про перегляд такого заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Оскаржуване рішення вважає помилковим, ухваленим за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. З точки зору апелянта судом помилково зазначена сума боргу у національній валюті, так як грошові кошти за борговою розпискою зазначені в доларах США, тому суд мав ухвалювати рішення про стягнення саме в доларах США. Крім того судом не враховано, що відповідач сплачувала відсотки за користування грошима позивачу, але розписки з цього приводу не збереглися. Збереглася лише одна розписка на 100 доларів США, але суд при перегляді заочного рішення її до уваги не взяв. Судом не враховано факт отримання від відповідача грошових коштів, сплачених в якості відсотків за користування грошима. На підставі наведених доводів апелянт вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з неї заборгованості у розмірі 1500 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що вводять суд в оману з метою уникнути цивільної відповідальності і не повертати борг. Рішення суду вважає законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року - без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було належним чином встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором позики. Не заперечувала цього і відповідач. За таких умов суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість тверджень позивача та відсутність доказів повернення такого боргу з боку відповідача, з чим погоджується і колегія апеляційного суду.

Відповідним з точки зору колегії суддів апеляційного суду є й висновок суду першої інстанції щодо стягнення суми боргу в національній валюті, визначеної за курсом НБУ долара США, оскільки належним та законним платіжним інструментом в Україні є національна грошова одиниця - гривня. Апелянт в своїй скарзі посилався на ряд судових рішень щодо визначення валюти виконання зобов`язання. В той же час зазначені рішення стосуються інших умов, оскільки обґрунтовують право особи вимагати повернення боргових коштів, наданих в іноземній валюті, в фактично переданій валюті. При цьому така судова практика та чинні правові норми не можуть обмежувати особу у праві вимагати виконання грошового зобов`язання в національній грошовій одиниці.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З наведеної норми вбачається, що визначення суми боргу в гривні України має здійснюватися за курсом валюти, що діяв на час здійснення фактичного розрахунку, або ж дати пред`явлення вимоги. За таких умов підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення з даного приводу колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт серед іншого також зазначав, що суд мав прийняти в якості доказів сплати відповідачем відсотків за користування грошима в розмірі 100 доларів США розписку ОСОБА_2 , яка наявна в матеріалах справи. З такою позицією відповідача колегія суддів погодитися не може.

При вирішенні питання наявності підстав для перегляду заочного рішення суд зазначив, що відповідачем не було надано доказів існування обставин, які б об`єктивно перешкодили відповідачу виконати надані їй процесуальні права, в тому числі направити до суду заяву про відкладення розгляду справи чи застосування строку позовної давності, яка застосовується лише за заявою сторони, поданою до ухвалення рішення по справі, відтак в даному випадку застосована бути не може. Окремо суд звернув увагу на те, що в наданій відповідачем розписці про отримання позичальником 100 доларів США не вказано в рахунок чого відповідачем були отримані такі кошти. З такою позицією погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки зазначений відповідачем доказ не дає жодної можливості ідентифікувати обставини та відносини, в рамках яких були передані такі кошти.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Стверджуючи про погашення більшої частини боргу. Відповідач тим не менш належних доказів на підтвердження цього до суду не представила, у зв`язку з чим її позиція залишилася недоведеною та не може бути прийнята при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько