Єдиний унікальний номер судової справи 482/1376/19
Номер провадження 22-ц/812/666/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

22 червня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Дениса Вадимовича рішення, яке ухвалено Новоодеським районним судом Миколаївської області 30 січня 2020 року, під головуванням судді Баранкевич В.О. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Дениса Вадимовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною та скасування постанови та покладення обов`язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Дениса Вадимовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною та скасування постанови та покладення обов`язку вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , спадкоємцями після смерті якої є її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які прийняли спадщину в установленому законом порядку.

Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В.

Після смерті ОСОБА_5 залишився Державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК №022712 від 10 грудня 2001 року, який ОСОБА_3 вважав незаконним та оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2018 року задоволено позов ОСОБА_3 .

Визнано недійсним державний акт серії І-МК №022712 від 10 грудня 2001 року на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 19.74 га, розташованої на території Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №161, виданий на ім`я « ОСОБА_6 ».

Після скасування вказаного державного акта на землю спадщина після смерті ОСОБА_5 складається з:

права (1/3 частка) на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах, яка належить спадкодавцю відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2001 року серії НОМЕР_1 ;

права на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба», яке належить спадкодавцю відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0154530 від 20 березня 1997 року.

Зазначені земельні частки (паї) знаходяться на землях Димівської сільської Ради Новоодеського району Миколаївської області.

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернулась до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку зазначеного майна. На підтвердження права власності нотаріусу було надано оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2001 року серії НОМЕР_1 , завірену державним кадастровим реєстратором копію Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0154530 від 20 березня 1997 року

Постановою приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області від 23 квітня 2019 року позивачу відмовлено у вчинені нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку спадкового майна права на земельну частку (пай).

Свою постанову нотаріус мотивував тим, що відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» особами, які мають право на земельну частку (пай) є: громадяни спадкоємці права на земельну частку пай, посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст.2 цього ж Закону України, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки приватному нотаріусу не було надано оригінал сертифіката, то останній позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відмова приватного нотаріуса є безпідставною та незаконною, оскільки вона надала усі необхідні документи для спадкування за законом після смерті своєї матері, просила:

визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 23 квітня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку (1/3 частка) права на земельну частку (пай) розміром 10.4 умовних кадастрових гектарів, яка належить відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2001 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку права на земельну частку (пай) розміром 10.4 умовних кадастрових гектарів, що належить відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2001 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 23 квітня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку (1/3 частку) права на земельну частку (пай) розміром 10.4 умовних кадастрових гектарів, яка належить відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 30 березня 2001 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частки права на земельну частку (пай) розміром 10.4 умовних кадастрових гектарів, яка належить відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2001 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 9 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп., а всього 10 536 грн. 80 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що приватний нотаріус безпідставно відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем було надано правовстановлюючий документ на спадкове майно.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті, помилково тлумачив положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», в якому однозначно зазначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), до якого вносяться зміни у разі передачі права на земельну частку(пай) іншій особі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1220, ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1270 ЦК України).

При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто, в названий вище строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи та спадкової справи за №32/98, заведеної після смерті ОСОБА_7 , убачається, що на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0154527 від 20 березня 1997 року ОСОБА_7 належало право на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» (а.с.128).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , як дружина, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , як діти спадкодавця, є в рівних частках спадкоємцями майна ОСОБА_7 Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво, складається, зокрема, з права на земельну частку (пай) розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба», яке належить спадкодавцю відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0154527 від 20 березня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Відповідно до спадкової справи за №23/2018, заведеної після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В., спадкоємцями є її діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1

18 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_9 , звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку вищезазначеного спадкового майна після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 квітня 2019 року постановою про відому у вчинені нотаріальної дії приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку спадкового майна - права на земельну частку (пай). Правовою підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом указано те, що нотаріальна дія не може бути вчинена через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Свою постанову приватний нотаріус мотивував тим, що відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) - особами, які мають право на земельну частку (пай) є: громадяни - спадкоємці права на земельну частку пай, посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст.2 цього ж Закону України, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом було видано державною нотаріальною конторою 30 березня 2001 року та для завершення оформлення спадкових прав на право на земельну частку (пай) необхідно було внести зміни щодо власника до вказаного сертифіката, але нотаріусу такий сертифікат не було надано, то останній позбавлений можливості вчинити нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Право на отримання земельної частки (паю), яке оспорюється по даній справі, регулюється зокрема Указом Президента України від 08 серпня 1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», відповідно до якого, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Також, відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат», який регулює виниклі по справі правовідносини у редакції, що діяла на момент їх виникнення у зв`язку із відкриттям спадщини і звернення позивача до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Пунктами 1 та 4 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, також передбачено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Згідно п.3 глави 13 розділу 1 зазначеного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються:

дата винесення постанови;

прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса;

прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи;

про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання);

причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство;

порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Отже з системно-логічного аналізу вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування, але при зміні особи, до якої переходить право на земельну частку (пай), у тому і числі в порядку спадкування, до сертифіката повинні вносяться відповідні зміни щодо такої особи та правову підставу (постанова Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)). Тобто, фактично після видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2001 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК №0154527 від 20 березня 1997 року, посвідчує право ОСОБА_5 як спадкоємця на земельну частку (пай), а саме землю, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба», розміром 10.4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Оскільки вказаних обставин приватний нотаріус без оригіналу сертифікату перевірити не міг, то колегія суддів, враховуючи надані сторонами та досліджені в судовому засіданні докази, вважає правомірною вищезазначену нотаріусом підставу відмови у вчиненні нотаріальної дії за п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» щодо неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: відсутність сертифіката на спадкове майно, ненадання якого підтверджено в ході судового розгляду справи.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на вищезазначені обставини, не перевірив належним чином надані докази та не дав їм належної оцінки, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення у справі, то таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що не є перешкодою позивачу для звернення в подальшому за захистом її прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Дениса Вадимовича задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Дениса Вадимовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною та скасування постанови та покладення обов`язку вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 25 червня 2020 року