Справа № 629/2354/20
Номер провадження 2-о/629/89/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Смірнова Н.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 до заступника начальника Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Гавриленко І.М. про встановлення юридичного факту, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту надання посадовою особою заступником начальника Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Гавриленко І.М. завідомо неправдивих відомостей в офіційному документі - відповіді від 01.02.2018 року. В обґрунтування заяви вказав, що 01.02.2018 року йому була надана відповідь в якій зазначено, що після надходження ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області про роз`яснення виконання постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі № 629/4236/15-а від 19.07.2017 року управлінням проведено перерахунок розміру його пенсії з 01.09.2016 року. Зазначив, що в ухвалі Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.12.2017 року не міститься підстави для здійснення перерахунку пенсії з 01.09.2016 року. Тому вважає, що вищевказаний документ містить завідомо неправдиві відомості, а складання такого документу містять ознаки злочину, передбаченого ст. 366 КК України.

Перевіривши матеріали заяви приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України інші органи державної влади, в т.ч. судові, не можуть перебирати на себе повноваження та здійснювати функції державних органів. Верховний Суд України у ряді судових рішень неодноразово вказував на те, що суди не вправі підміняти собою органи державної влади з питань їх компетенції.

Правова позиція щодо неправомірності встановлення судом фактів, що мають юридичне значення в разі законодавчо визначеного іншого порядку підтвердження таких фактів висловлена і в постанові Великої Палати Верховного суду від 10.04.2019 по справі № 320/948/18.

Звертаючись з даною заявою до суду, заявник ОСОБА_1 просить в порядку окремого провадження встановити факт складання офіційного документу в якому міститься завідомо неправдива інформація, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст. 366 КК України.

Отже, чинним законодавством чітко врегульовано порядок щодо вчинення особою суспільного небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. Так, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки й вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Заявник не надав суду доказів, що він в позасудовому порядку звернувся до правоохоронних органів з даного приводу.

Заявник, на підтвердження своїх заявлених вимог, не надає в повному обсязі докази щодо зазначення у відповіді завідомо неправдивих відомостей щодо проведення перерахунку його пенсії.

Окрім того, з заяви заявника вбачається спір про право.

Крім цього, в статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, в порядку цивільного судочинства не можуть розглядатись заяви про перерахунок пенсії, а також справи щодо встановлення факту, який підпадає під ознаки кримінального правопорушення. Відмова від вчинення перерахунку пенсії, або невірне її нарахування, може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справа № 401/2020/17-ц, провадження № 14-362цс18, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18, провадження № 14-369цс19, постанова Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 589/2794/16-ц, провадження № 14-589цс19.

Згідно змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суддя вважає, що оскільки встановлення факту надання посадовою особою заступником начальника Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Гавриленко І.М. завідомо неправдивих відомостей в офіційному документі не може розглядатись в порядку цивільного судочинства, так як чинним законодавством врегульовано інший порядок щодо встановлення фактів, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, а також щодо проведення перерахунку пенсії, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі.

Крім цього, вважаю за необхідне на підставі ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити заявнику його право оскарження відповіді заступника начальника Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Гавриленко І.М щодо перерахунку пенсії, враховуючи приписи ст. 20 КАС до Харківського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства. Що стосується вимог заявника про встановлення факту вказання завідомо неправдивих відомостей у відповіді заступника начальника Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Гавриленко І.М., роз`яснюю, що з цього приводу необхідно звернутися з заявою до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області.

Керуючись ст.ст. 186, 293, 315 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 до заступника начальника Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Гавриленко І.М. про встановлення юридичного факту.

На ухвалу може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки на подання заяви про апеляційне оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.А.Смірнова