КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-2238/2010
Провадження № 6/552/122/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 року Київський районний суд міста Полтава у складі:

головуючої судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. звернувся до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл для примусового проникнення приватного виконавця до житла боржника ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , якому належить 12/25 частини даного нерухомого майна , для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна належного боржнику. У поданні посилається на те, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-2238/10, який виданий Київським районним судом м. Полтави про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавськї філіії АБ «Укргазбанк»» заборгованості по кредитному договору № 504 К-СМП від 08.05.2008 року у розмірі 4 792, 94 дол. США. Вказав про наявність обставин, що ускладнюють виконання виконавчого документу, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, у поданні зазначив щодо розгляду справи в його відсутність.

Інші особи, відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. знаходиться виконавчий лист № 2-2238/10 виданий Київським районним судом м. Полтави про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавської філії АБ «Укргазбанк»» заборгованість по кредитному договору № 504 К-СМП від 08.05.2008 року у розмірі 4 792, 94 дол. США.

Постановами приватного виконавця від 13.11.2019 року відкрито виконавче провадження № 60578047 та накладено арешт на грошові кошти, відкриті у банківських установах на ім`я боржника ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру та УПФУ, боржник не має зареєстрованих транспортних засобі та не перебуває на обліку в Пенсійному фонді України.

Згідно інформації Держаного реєстру прав на нерухоме майно на ім`я боржника зареєстровано право власності на нерухоме майно в частині 12/25 за адресою: АДРЕСА_1

Приватним виконавцем 15 січня 2020 року складено акт про не надання останньому допуску до житлового приміщення для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено зобов`язання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Також, згідно ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного (приватного) виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документі, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Право державного (приватного) виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Однак, в матеріалах подання відсутні дані про одержання або не одержання боржником будь-яких повідомлень та викликів державного виконавця.

Крім того, судом встановлено, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до житла.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до свого житла. Із доданого до подання акту не вбачається часу проведення виконавчих дій, які могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказаний акт не може вважатися належним і допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника.

Крім того, подані матеріали про примусове проникнення до житла боржника не свідчать про те, що боржник належним чином повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, що останній чинив цьому перешкоди та не надавав доступу до житла у відведений для цього час вчинення виконавчих дій. Фіксування державним виконавцем у акті того факту, що двері закриті, не дають підстав вважати, що йому чинились перешкоди для проникнення в приміщення.

Дані обставини, у своїй сукупності не можуть бути безумовними доказами ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, приватним виконавцем не наведено даних на підтвердження того, що в будинку, до якого потрібно здійснити примусове проникнення, знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відтак твердження приватного виконавця про те, що боржник навмисно не надає приватному виконавцю доступ до даного домоволодіння суд вважає необґрунтованим.

Приватним виконавцем не надано суду доказів повідомлення боржника з метою безперешкодного доступу до домоволодіння про дату, час та намір вчиняти виконавчі дії щодо опису майна боржника.

За таких обставин, приватним виконавцем не подано беззаперечних відомостей про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій, і надання дозволу на примусове проникнення до житла за цією адресою може призвести до суттєвих порушень майнових прав інших осіб, тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Тому суд вважає, що подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житла є недоведеною, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості житла власника домоволодіння та осіб, які в ньому проживають, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.5,18,28 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про примусове проникнення до помешкання боржника - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Ж.В.Кузіна