ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/530/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" травня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Савченко Г.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва", в якій просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява обгрунтована тим, що квартиру АДРЕСА_1 відповідно до ордера № НОМЕР_2 від 21.10.1988 року отримав ОСОБА_6 , який є дідусем неповнолітнього ОСОБА_3 , а батько ОСОБА_3 та чоловік позивача - ОСОБА_9 як член сім"ї наймача був вписаний до вказаного ордеру. Станом на 2014 рік у квартирі були зареєстровані ОСОБА_9 , його брат ОСОБА_1 , племінники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також неповнолітній ОСОБА_3 . ОСОБА_1 та його сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 добровільно у 2000 році виїхали з квартири та забрали свої особисті речі. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування квартирою та в подальшому був знятий з реєстрації за вказаною адресою. Наявність реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі, буде створювати додаткові витрати для позивача по оплаті за них за житлово-комунальні послуги та взагалі породжуватиме порушення житлових прав неповнолітнього сина позивача.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва Цимбал І.К. від 23.01.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розляду судді Заставенко М.О., яка своєю ухвалою від 24.06.2019 року прийняла справу до свого провадження та призначила розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.12.2019 року позивачем, на виконання ухвали суду від 29.10.2019 року про залишення позовної заяви без руху, до суду подано позовну заяву в новій редакції, в якій зазначено про те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2014 року були визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою. Ухвалою суду від 22.01.2018 року вказане заочне рішення було скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Однак, у зв"язку зі смертю чоловіка позивача ОСОБА_9 , суд закрив провадження у справі. На даний час відповідачі поновили свою реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 , хоча у ній не проживають.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, пояснила, що в квартирі зареєстровані вона та її син.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідмлялися належним чином неодноразово, про причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив на позов до суду не подали.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного районного суду м. Києва від 07.10.2014 року у справі № 753/10229/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користувнаня житловим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням було встановлено, що у квартирі були зареєстровані на час розггляду срави в суді ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_3 . Відковідачі в квартирі не проживають, їхні речі у квартирі відсутні, витрати по утриманню квартини не несуть, що підтверджується актами, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_1 та службовими особами ЖЕД № 203 (а. с. 72 -73).

У березні 2017 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована на неповнолітнього ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 23.03.2017 року (а. с. 76).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 11.06.2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користувнаня житловим приміщення закрито у зв"язку зі смертю позивача ОСОБА_9 (а. с. 74).

З вищенаведених рішень вбачається, що за заявою відповідача заочне рішення суду було скасоване та в подальшому провадження у справі закрито, що свідчить про існування невирішеного питання щодо користування відповідачами квартирою АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації, яка міститься в електронному реєстрі територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА", ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 14.01.2019 року проживають в квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 48).

Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доказами про не проживання члена сім`ї можуть бути будь-які фактичні дані, зокрема:-документи, які підтверджують, що позивач є власником житла (договір купівлі-продажу, договір дарування, свідоцтво про право на спадщину та інші);-довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб-акти обстеження умов проживання;-показання свідків, які підтвердять у суді факт не проживання особи в житловому приміщенні;-інші докази, зокрема: утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.

Проте, позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили, про те, що відповідачі після скасування рішення суду про визнання їх такими, що втралити право користування житловим приміщенням та поновлення їхньої реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 в зазначеній квартирі не проживають.

Подані до суду копії актів від 15.01.2013 р., 21.05.2013 р., 20.06.2013 р., 13.02.2014 р. суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять актуальної на час розгляду справи інформації щодо проживання чи не проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, надані позивачем докази є недостатніми, те, що викладені у позовній заяві обставини позивачем в належний спосіб не доведені, не надано належних та допустимих доказів порушення прав її неповнолітнього сина відповідачами, оскільки позивачем у суді вказано про те, що у квартирі зареєстрова тільки вона та син, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263 - 265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 02.06.2020 року.