Дата документу 27.05.2020 Справа № 554/2936/19
Провадження № 6/554/160/2020
У Х В А Л А

іменем України

27 травня 2020 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Шеховцова І.Є.,

представника стягувача адвоката Зорі А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку ст.435 ЦПК України про відстрочення виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 січня 2020 року по справі № 554/2936/19.

Посилається на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2020 року його зобов`язано усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення. У свою чергу виконання рішення суду для заявника та його сім`ї ускладнюється наявністю карантину у зв`язку з пандемією короновірусу в світі. Іншого житла він не має, і в цей період не має можливості забезпечити проживання членів своєї сім`ї, оскільки проживання в готелі, як і оренда житла неможливі. Окрім цього, в провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за його позовом про визнання недійсними торгів, на підставі яких ОСОБА_2 став власником квартири. Також на рішення суду від 10.01.2020 року подано апеляційну скаргу. Тому зазначає, що виконання вказаного рішення суттєво порушить права заявника та мешканців квартири, а також спровокує нові звернення заявника із судовими позовами про відшкодування моральних та матеріальних збитків, якщо факти, які перевіряються правоохоронними органами, знайдуть своє підтвердження. На підставі викладеного, просить задовольнити подану заяву.

Від позивача по справі ОСОБА_2 (стягувача) до суду надійшли письмові заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду, у яких із заявою не згоден. Вказує, що посилання ОСОБА_1 на карантинні заходи не є виключним випадком і тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Разом із тим, згідно з виданим нотаріусом свідоцтвом на підставі електронних торгів квартира АДРЕСА_2 , належить йому на праві власності. А метою звернення заявника із згаданою заявою є лише затягування судового процесу та небажання звільнити квартиру, яка вже більше року не належить ОСОБА_1 , оскільки ухвалами суду позовні заяви про визнання електронних торгів недійсними залишено без розгляду та повернуто, у той час як ОСОБА_1 і не збирається звільняти квартиру, зокрема, з січня 2019 року, ще задовго до карантинних заходів. Крім того, такі посилання заявника як на підставу відстрочення виконання рішення є безпідставними, оскільки постановою КМУ №392 від 20.05.2020 року дію карантину продовжено до 22.06.2020 року, разом з тим, дозволено діяльність готелів тощо. Через указані обставини власник позбавлений права користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить відмовити у задоволенні заяви (а.с.88-90).

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заяву про відстрочення виконання рішення суду та просив її задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що з 2005 року мали місце шахрайські дії з його нерухомим майном з боку працівників банку, починаючи, а також у виконавчому провадженні, введено в оману суд, у зв`язку з чим звернувся до правоохоронних органів. Тому просив відстрочити виконання рішення суду на строк розслідування кримінального провадження за фактом шахрайських дій.

Представник заявника - адвокат Шеховцов І.Є. підтримав позицію заявника та пояснив, що у провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа про визнання електронних торгів недійсними та зазначив, що у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, а також карантином і відповідними обмеженнями його клієнта щодо пошуку іншого житла, вважав можливим відстрочити виконання рішення терміном до 1 року, або на термін розгляду відповідної цивільної справи, на підставі чого просив задовольнити заявлені вимоги.

Представник позивача по справі адвокат Зоря А.І. заперечувала проти задоволення заяви з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Пояснила, що ОСОБА_2 з січня 2019 року набув право власності на квартиру законним шляхом, придбавши її на електронних торгах. В подальшому тривали судові процеси, в яких ОСОБА_1 на судові засідання не з`являвся, вважає, що такі дії спрямовані лише на затягування судового розгляду та перешкоджанню реалізації прав власника квартири, що триває більше року, і свідчить про небажання самостійно виконувати рішення суду, тоді як з боку ОСОБА_2 вживалися відповідні заходи, направлявся лист і останній пропоновував сприяння в пошуках іншого житла. Беручи до уваги, що відсутні виключні випадки, які істотно ускладнюють виконанню рішення суду, просила відмовити у задоволенні заяви.

Від представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.87).

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, передбачено можливість відстрочення виконання рішення суду за заявою сторони.

Як установлено в судовому засіданні, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та вселення задоволено повністю; вирішено усунути ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_2 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішено питання щодо судових витрат по справі (а.с.62-65).

Зазначене рішення суду набрало законної сили, й стягувачем ОСОБА_2 отримано виконавчі листи для звернення рішення до примусового виконання (а.с.71).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частинами 3, 4 ст.435 ЦПК України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Перелік визначених цією статтею підстав для відстрочення чи розстрочення виконання рішення не є вичерпним, тому ці підстави повинні встановлюватись в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх доведених обставин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наведених норм убачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів існування таких обставин.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін.

Заявник свою заяву мотивує тим, що уведені в Україні карантинні заходи ускладнюють виконання рішення суду, а саме можливість вільного пошуку іншого житла, зокрема, найму готелю, квартири тощо, крім того, в судовому засіданні зазначено про обставини перебування в суді його позову про визнання електронних торгів недійсними та початку розслідування кримінального провадження за фактом можливого шахрайства з нерухомим майном заявника, у зв`язку з чим останній також не має змоги виконати рішення суду.

Однак, ОСОБА_1 та його представником не наведено жодних із обставин, які би в сукупності давали суду обґрунтовані підстави для відстрочення виконання вказаного судового рішення.

Так, аналіз положень ч.3 ст.435 ЦПК України свідчить про винятковий характер обставин, за наявності яких суд приходить до висновку про обґрунтованість відстрочення виконання судового рішення.

Оцінюючи посилання заявника щодо винятковості наведених ним обставин для відстрочення вищезгаданого рішення, а також на предмет їх обґрунтованості та відповідності положенням ч.3 ст.435 ЦПК України, суд вважає такі посилання безпідставними та такими, що не відповідають критерію винятковості.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Натомість, на підтвердження обставин, які перешкоджають виконанню рішення суду, відповідачем зазначено, що він та його сім`я не мають іншого житла, однак жодного доказу суду не надано.

При цьому, заявник лише послався на ст.435 ЦПК України, якою передбачено відстрочення, розстрочення виконання рішення суду, не зазначивши, чому саме потрібно відстрочити виконання рішення суду як на період дії карантину, запровадженого в Україні, так і до вирішення іншої цивільної справи за його позовом, що не відповідає вимогам ст.435 ЦПК України.

Водночас, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» дію карантину продовжено до 22.06.2020 року, разом із тим, з 22.05.2020 року дозволено діяльність готелів (крім функціонування ресторанів у готелях). А тому доводи заявника щодо неможливості пошуку іншого житла у зв`язку із вжитими урядом заходами, є непереконливими.

Також не надано і доказів звернення з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, про що вказано за змістом заяви.

А посилання заявника на внесення слідчим 08 травня 2020 року відомостей до ЄРДР за №0001136 за фактом шахрайських дій та початок досудового розслідування за його заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України, що підтверджується довідкою (а.с.95), не можуть свідчити саме про особливий характер цих обставин, зважаючи на початковий етап такого розслідування і відсутність будь-яких результатів та процесуальних рішень за його наслідками.

Разом із тим, як вбачається із інформації сайту «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою суду від 27.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання електронних торгів з продажу нерухомого майна недійсним було повернуто, а ухвалою суду від 12.12.2019 року аналогічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У зв`язку з цим посилання заявника та його представника на існування на теперішній час такого спору та перебування в провадженні суду відповідної позовної заяви (а.с.74-76) не можуть бути беззаперечною підставою у розумінні заявлених вимог, з огляду на періодичність та характер реалізації захисту прав на спірне майно у спосіб, зазначений вище, та за наявності рішення суду від 10.01.2020 року, яке залишається невиконаним в установленому порядку протягом тривалого часу.

Крім того, твердження сторони позивача щодо затягування процесу виконання рішення суду з боку відповідача не були спростовані під час розгляду даної заяви.

Інших обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, у тому числі за майновим станом або з об`єктивних причин, заявником не наведено.

Отже, заявником не доведено наявність жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст.435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Ті обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не є винятковими, а зазначені доводи є недостатніми та спростовуються матеріалами справи.

На теперішній час рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 січня 2020 року набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

У свою чергу, невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом, зокрема ст.435 ЦПК України, може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_2 , які підтверджені судовим рішенням, що не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим ст.3 ЦК України.

Таким чином, оскільки заявником не було надано належних доказів, які б підтверджували наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому, зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення відсутні, а подана заява є необґрунтованою та безпідставною, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 268, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення та вселення

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 01 червня 2020 року.

Суддя: Г.В. Андрієнко