Єдиний унікальний номер 725/1336/20
Номер провадження 2/725/207/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Майстрюк В.О.

представника позивача: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

У поданій заяві посилався на те, що з 13.11.2015 року по 12.09.2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу у них є одна малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У червні 2019 року відповідач звернулась до нього та повідомила, що їх син ОСОБА_3 заважає її способу життя та добровільно передала хлопчика йому для постійного проживання та виховання. Після цього за їх взаємною згодою дитина проживає разом із ним за адресою АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, додаткових витрат по його утриманню не несе.

Згодом йому стало відомо, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, внаслідок чого вироком Першотравневого районного суду від 23.05.2019 року ОСОБА_2 було засуджено за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.07.2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП.

У подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27.11.2019 року, на його користь із відповідача було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі по 2000 гривень щомісячно.

Також позивач вказував на те, що має постійне місце проживання та стабільний дохід, що свідчить про те, що він може забезпечити належні умови проживання сину.

Просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за його місцем проживання в АДРЕСА_1 .

Відповідачем відзив на позов подано не було.

Позивач та його представник у підготовчому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені у ньому обставини. Просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти визначення місцю проживання сина разом із батьком.

Представник третьої особи Служби у справах дітей ЧМР у поданій до суду заяві просив розглянути справи у його відсутності. Одночасно додатково повідомив суд, що на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ЧМР 27.05.2020 року було ухвалено готувати проект рішення виконавчого комітету ЧМР, як органу опіки та піклування, про надання суду висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом було встановлено, що сторони з 13.11.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12-13).

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.09.2019 року їх шлюб було розірвано (а.с.12-13).

Від шлюбу у них є одна малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Хлопчик проживає з батьком, у зв`язку з чим рішенням суду від 27.11.2019 року на його користь з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.14-15).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи положення частини першої статті 161 СК України, суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Так, на виконання зазначених вимог Закону, судом було встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 працює на посаді інженера-електроніка Чернівецького обласного центру з гідрометеорології та має стабільний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.19).

Позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , тобто останній забезпечений житлом, умови проживання в якому задовільні (а.с.33-35).

Із дослідженого судом акту оцінки потреб сім`ї від 16.09.2019 року та висновку оцінки потреб сім`ї видно, що дитина ОСОБА_3 забезпечений належним доглядом, здоровий, рівень його розвитку відповідає його віку (а.с.20-22, 23-24, 25-28).

Натомість, мати дитини ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, внаслідок чого 10.07.2019 року вироком суду від 10.07.2019 року її було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і за його вчинення призначено їй покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України засуджену звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік (а.с.7-10).

Крім того, постановою суду від 16.07.2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП у зв`язку з тим, що вона в нічний час залишила свого сина зі знайомою та перебувала невідомо де (а.с.11).

Частинами 5, 6 ст. 19 СК України регламентовано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На виконання зазначених положень Закону, представником органу опіки та піклування було повідомлено суд про те, що на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ЧМР 27.05.2020 року було ухвалено готувати проект рішення виконавчого комітету ЧМР, як органу опіки та піклування, про надання суду висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо створення належних умов проживання дитини, оцінивши всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 368, 372 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 160, 161 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючого в АДРЕСА_1 , задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем його проживання в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька