Дата документу 23.06.2020 Справа № 553/2448/18
Провадження № 2/554/1002/2020
РІШЕННЯ
23 червня 2020 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави
у складі: головуючого судді Чуванової А.М.,
за участю секретаря Таран В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів,-
13.12.2017 року ОСОБА_1 було здійснено доплату в розмірі 5000 гривень, що підтверджується зокрема квитанцією, виданою ФОП ОСОБА_2 , залишок боргу становить 1600 гривень. 23.02.2018 року позивачем було сплачено ще 1000 гривень, про що відповідач зазначив у тексті договору.
Згідно п.6.1 договору підряду на поставку металопластикових конструкцій б/н від 08.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем, підрядник зобов`язується доставити вироби протягом 40 робочих днів. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію строк виготовлення виробів може збільшуватися до 45 робочих днів. Відповідач свої зобов`язані у строки, встановлені в п.6.1 Договору не виконав, товар, який є предметом договору, позивачу поставив частково.
Зважаючи на те, що відповідач умови договору не виконував, позивач змушена була звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме шахрайства. Після звернення до поліції відповідач поставив позивачу лише одну частину вікна (секцію без склопакету та фурнітури). В претензії до відповідача 25.06.2018 року позивач вимагала повернути їй кошти, сплачені за договором в повному обсязі, проте відповіді не отримала.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 21.01.2020 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14.02.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, та справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказав, що дійсно 08.12.2017 року між ним та позивачем був укладений договір підряду на виготовлення металопластикових конструкцій. Відповідач взяв на себе обов`язок виготовити та поставити узгоджену з позивачем продукцію. Подальші домовленості щодо установки виготовленої продукції не охоплюються умовами укладеного договору. Згідно Додатку №1 до Договору, за замовленням позивача відповідач мав виготовити та доставити їй 3 металопластикових конструкції відповідних розмірів. Враховуючи, що укладеним між ними договором не передбачалося монтаж конструкцій і така послуга є виключно додатковою, а вимогу замовника про заміну вікон місцями об`єктивно було неможливо виконати, виготовлені конструкції були передані ним замовнику без їх монтажу і залишились в її житловому приміщенні. Таким чином, умови договору відповідачем виконані в повному обсязі. Вважає, що дійсною підставою для звернення позивача до суду є усвідомлення нею того факту, що отримані нею конструкції можуть бути встановлені лише на місця, відповідні замірам, і не можуть бути замінені місцями. Таким чином, позивач намагається за його рахунок оплатити виготовлення нових конструкцій, які будуть відповідати її новим бажанням. Крім того, позивач вказує в своїй заяві, що частину конструкцій їй було доставлено, але пеню розраховує від загальної вартості замовлення, а не від тієї частини замовлення, яка за її словами їй була недопоставлена. Також, стягнення моральної шкоди є безпідставним в силу належного виконання відповідачем договору та прийняття замовником виготовленого замовлення.
Позивач та її представнику судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надав заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно договору підряду на поставку металопластикових конструкцій від 08.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , останній зобов`язався організувати роботи з виготовлення і доставки замовнику металопластикових конструкцій за вказаною адресою, відповідно до конфігурації, розмірам, які зазначені у Додатку №1 до договору, а замовник спочатку оплатити їх вартість у повному обсязі, після чого прийняти вироби.
Згідно п.6.1 договору підряду на поставку металопластикових конструкцій б/н від 08.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем, підрядник зобов`язується доставити вироби протягом 40 робочих днів. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію строк виготовлення виробів може збільшуватися до 45 робочих днів.
У січні 2018 року замовник звернулася до Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з приводу невиконання відповідачем умов договору. Згідно повідомлення від 01.03.2018 року, в ході розгляду матеріалів по даному факту ознак кримінального правопорушення виявлено не було (а.с.16).
25.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із претензією щодо невиконання умов договору від 08.12.2017 року (а.с.15).
Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона ( підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.839 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.849 ЦК України, якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Частиною 1 статті 10 закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Позивач посилаючись на невиконання відповідачем умов договору, просила вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач стверджує, що умови договору підряду виконав, поставив позивачу замовлену продукцію.
Суд вказує про відсутність підстав для задоволення позовних вимогОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Крім того, доводи позивача суперечливі та не мають жодного обґрунтування. Так, ОСОБА_1 просить повернути їй кошти, які сплачені нею по договору підряду у повному обсязі, враховуючи невиконання відповідачем умов договору, і в той же час позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_3 поставив їй товар, який є предметом договору, частково. Однак, позивач так і не вказала який саме товар їй поставили, якою вартістю, у зв`язку з чим незрозумілими є і розрахунки позивача по стягненню пені, яка повинна розраховуватись в розмірі 0,1% від вартості недопоставлених виробів за кожен день прострочки такого невиконання. Також, незрозумілі підстави для оплати по договору позивачкою відповідачу 23.02.2018 року 1000 гривень, тоді як 18.01.2018 року вона вже звернулась до поліції з приводу невиконання відповідачем договірних обов`язків.
В той же час відповідач заявив, що замовлений товар він повністю доставив за адресою позивача та залишив у її помешканні, що у зв`язку з вищевикладеними обставинами, фактично не було спростовано стороною позивача.
Суд вважає, що позивачем не доведено неналежність виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором підряду №б/н від 08.12.2017 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Такий висновок суду підтверджується матеріалами справи, зокрема, обставинами, викладеними самою позивачкою у позові, додатком №1 до договору від 08.12.2017 року та встановлено, що ОСОБА_1 було надано інформацію про товар, умови оплати та доставки, що підтверджується її особистим підписом, здійснено заміри та узгоджено із замовником характеристики, розміри та комплектацію металопластикових конструкцій (а.с.10-13, а.с.150).
Якість наданих металопластикових конструкцій підтверджена сертифікатом відповідності, зареєстрованого в Реєстрі за №UA1.047.0001915-17, терміном дії з 16.02.2017 до 02.02.2019 року ( а.с. 153).
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів не підлягають задоволенню за недоведеністю в межах їх обґрунтування.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509,526 ЦК України, ст.ст.12,13,81,141, 259,263-265,268 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ФОП ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя: А.М.Чуванова