Справа № 638/2907/19
Номер провадження 2 З/638/92/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарки судового засідання Корнієнко К. С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та клопотання ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

установив:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Юрченко Віктор Володимирович на підставі договору про надання правової допомоги від 15.02.2019 р., ордеру серія ХВ № 1485 від 28.02.2019 р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4451/10 від 16.02.2011 р., виданого на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури від 16.02.2011 р. № 214, звернувся 01.03.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд витребувати Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. від 25.03.2019 р. відкрито провадження у вищевказаній справі, розгляд справи проводиться у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Юрченко В. В., звернувся 07.03.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову, в якій він просить суд до вирішення справи по суті накласти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що квартира АДРЕСА_1 04.10.2018 була передана теперішнім власником, ОСОБА_2 , в іпотеку ОСОБА_3 , згідно договору іпотеки № 861 від 04.10.2018 р., видавник Щавелєва І. В. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. З огляду на зазначені обставини, у позивача є всі підстави вважати, що під час розгляду справи у суді належна йому частина Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 може бути відчужена іншій особі (або ж перейти у власність до іншої особи, шляхом застосування процедури продажу реєстрації права власності у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку»).

07.06.2019 р. через канцелярію Дзержинського районного суду м. Харкова від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зустрічне забезпечення позову, в якому він просить суд у випадку вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , також вжити заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 618860,00 грн. (шістсот вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 коп.).

В обґрунтування заявлено клопотання про зустрічне забезпечення зазначається, що відповідач за цією справою набув спірну квартиру на законних підставах, а саме: на підставі договору купівлі продажу № 667 від 17.09.2018 р., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у Харківській області Сущенко В. В. Також цим нотаріусом внесено запис про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Так само на законних підставах, з метою забезпечення виконання зобов`язання, відповідач передав придбану квартиру в іпотеку, про що укладено відповідний договір № 861 від 04.10.2018, за яким іпотекодержателем є ОСОБА_3 . Договір посвідчено та обтяження зареєстроване приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у Харківській області Щавлевою І. В. Відповідно до пункту 1 Іпотечного договору № 861 від 04.10.2018 р., розмір основного зобов`язання (позика), яке забезпечено спірною квартирою, становить 618860,00 грн. (шістсот вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 коп.). Тобто, якщо судом буде задоволено вимоги позивача щодо накладення заборони на відчуження спірної квартири, відповідач буде позбавлений можливості задовольнити вимоги іпотекодержателя, у випадку виникнення обставин, які призведуть до невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання. Таким чином, у випадку якщо встановлення судом заборони відчужувати спірну квартиру призведе до неможливості виконати основне зобов`язання, відповідач також зазнає збитків, а отже їх необхідно забезпечити з метою захисту інтересів останнього.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та клопотання про зустрічне забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заперечуючи проти вжитих заходів забезпечення позову, відповідач стверджував, що забезпеченням позову йому може бути спричинені збитки, оскільки на виконання поговору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірна квартира передана в іпотеку, і в разі невиконання ним умов кредитного договору, він буде нести збитки у зв`язку з неможливості задовольнити вимоги кредитора за рахунок іпотечного майна.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема і у пункті мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15 рп/2004 у справі № 1 33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів держави.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3 рп/2003 у справі № 1 12/2003 року наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Оскільки предметом спору є витребування із чужого незаконного володіння Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , тому обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 є не співмірним із заявленими вимогами, витребувати він має намір Ѕ частину квартири, а накласти заборону відчуження має намір на 100 % квартири, тому суддя задовольняє вимоги позивача частково, шляхом накладення заборони відчуження на Ѕ квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 передав придбану квартиру у іпотеку, про що укладено відповідний договір № 861 від 04.10.2018, за яким іпотекодержателем є ОСОБА_3 . Договір посвідчено та обтяження зареєстроване приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у Харківській області Щавлевою І. В.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека за своєю правовою природою є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, у відповідності до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель задовольняє свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 1 Іпотечного договору № 861 від 04.10.2018, розмір основного зобов`язання (позика), яке забезпечено спірною квартирою, становить 618860,00 грн. (шістсот вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 коп.).

За змістом ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Шкода для позивача ОСОБА_1 у випадку незастосування заходу забезпечення позову полягатиме у неможливості відновлення правового стану в частині витребування Ѕ частини спірної квартири, за умови якщо відповідач вчинить дії щодо відчуження вищевказаної частки квартири. Щодо відповідача ОСОБА_2 , то від застосування заходу забезпечення позову для реального (такого, що дійсно придбав квартиру для власних цілей) набувача можливі негативні наслідки в частині позбавлення можливості задовольнити вимоги іпотекодержателя, у випадку обставин, які призведуть до невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.06.2019 р., за ОСОБА_1 на праві власності не зареєстроване будь яке нерухоме майно на території України.

Хоча позивач і має зареєстроване місце проживання на території України, при цьому не має зареєстрованого за ним на праві власності майна, що знаходиться на території України, а враховуючи, що спірний об`єкт нерухомості перебуває в іпотеці ОСОБА_3 , що підтверджується іпотечним договором від 04.10.2018 р., який посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Щавлєвою Іриною Володимирівною, тобто відповідач ОСОБА_2 , у разі не виконання вимог договору позики, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не зможе виконати свої зобов`язання за рахунок іпотечного майна, тобто забезпеченням позову можуть бути спричинені збитки відповідачу, тому наявні підстави для застосування зустрічного забезпечення позову.

Розмір зустрічного забезпечення слід визначити у розмірі Ѕ вартості спірного майна, тобто в розмірі 344855,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та клопотання ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Заборонити відчуження Ѕ квартири за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка належить на праві власності ОСОБА_2 до розгляду справи по суті.

У порядку зустрічного забезпечення зобов`язати позивача ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали внести на депозитний рахунок Дзержинського районного суду м. Харкова 344855,00 грн. (триста сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп.)

Протягом десяти днів з дня отримання ухвали про зустрічне забезпечення ОСОБА_1 необхідно надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Роз`яснити позивачеві, що згідно з положеннями ч. 10 ст. 154 ЦПК України, якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ч. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені в тому числі статтею 354 цього Кодексу, щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: