Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 червня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2020р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, щона підставі договору дарування від 13.05.2020р., вона є власником квартири АДРЕСА_3 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в зазначеній квартирі, але з моменту реєстрації в квартирі не мешкають, речі що належать їм, в квартирі відсутні, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють. Так як до теперішнього часу відповідачі добровільно не знялися з реєстрації, вона вимушена нести додаткові витрати у зв`язку з оплатою житлово-комунальних послуг за зареєстрованих відповідачів, не має можливості оформити субсидію.

Просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом.

Ухвалою суду від 03.06.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

Представник позивачки та позивачка в судове засідання не прибули, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подали.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідачів на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 13.05.2020р., позивачка є власницею квартири АДРЕСА_3 . Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (арк.7-9).

Відповідачі - ОСОБА_2 зареєстрований в зазначеній квартирі з 10.08.1995р., ОСОБА_3 з 07.10.2014р. та по теперішній час (арк.16-17).

Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійсненні власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право члена сім`ї власника та інших осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим ці правовідносини регулюються ст.401-406 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1,2,5,6 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання водній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозв`язку і достатності, суд вважає доведеним, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не будучи членами сім`ї власника, тривалий час не проживають в спірній квартирі без поважних причин, ніяких перешкод їм в користуванні спірним житлом не чинилось, тривалий час вони ним не користуються з власної волі, їх майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачують, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялися, чим чинять позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг за зареєстрованих відповідачів, не має можливості оформити субсидію.

Виходячи з вимог ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, суд вважає необхідним захистити порушене право власності позивачки шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15, 16, 319, 383, 391, 401-403, 406 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження та строк подання заяви про перегляд заочного рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова