Дата документу 27.05.2020 Справа № 320/6187/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/6187/18 Головуючий у 1 інстанції Іваненко О.В.
Провадження № 22-ц/807/1192/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначав, що 05.02.2018 року приблизно о 17-00 він керуючи автобусом Mercedes-benz 311CDI д/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська.

В салоні автобуса перевозив пасажирів за маршрутом №25 «Н.Мелітополь - Ц.Ринок».

На шляху прямування, в районі б. 19 по вул. Героїв України , він виявив на проїзній частині відкритий люк каналізаційного колодязя.

Не маючи можливості уникнути наїзду на перешкоду він допустив наїзд на вказаний люк.

Внаслідок наїзду на відкритий тюк, та різкого гальмування після цього, пасажири автобуса Mercedes-benz 311CDI ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні.

Автобус отримав механічні пошкодження.

За даним фактом Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області було порушено кримінальне провадження, яке 06.02.2018р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 30.03.2018р. слідчий Мелітопольського ВII ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції Груздєв CO. , розглянувши матеріали досудового розслідування, виніс постанову про закриття кримінального провадження.

В наслідок ДТП, яке сталося, автобус отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальну шкоду на суму 23573,93грн.

Неналежне утримання відповідачами зазначеного каналізаційного колодязя стало причиною дорожньо-транспортної пригоди внаслідок неналежного стану кришки оглядового колодязя системи каналізаційної мережі, який знаходився на проїзній частині.

Кришка колодязя є елементом автомобільної дороги, який дозволяє безперервний, безпечний і зручний рух транспортних засобів по проїзній частині, тому саме на відповідачів покладається обов`язок щодо належного контролю за експлуатаційним станом цього елемента дорожнього об`єкта та негайного усунення виявлених пошкоджень чи інших перешкод у дорожньому русі.

Зважаючи на вищенаведене відповідачі повинні нести відповідальність за спричинену позивачеві шкоду, оскільки є власниками та балансоутримувачами оглядового колодязя, на якому мало місце ДТП за участі транспортного засобу позивача.

Крім матеріальної шкоди йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок ДТП, він переніс сильний стрес, психічне та душевне потрясіння, довгий час знаходився під його впливом в наслідок чого була порушена його нормальна життєдіяльність. Він став дратівливим, у його сім`ї порушене нормальне життя. Даний автомобіль був для нього не тільки засобом пересуванням, але й мав істотне значення в забезпеченні потреб його сім`ї, був гостро необхідний у повсякденному використанні. Він переживав з приводу того що сталося. Займався питанням оцінки та відновлення автомобіля, що віднімало у нього багато часу.

З огляду на зазначені обставини, суму моральної шкоди він оцінює в розмірі 10 000,00грн.

Також ним були понесені витрати, пов`язані зі сплатою за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,80грн.

Посилаючись на вищевикладене, просив суд стягнути з відповідачів КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області на його користь матеріальні збитки в розмірі 23573,93грн., моральну шкоду в сумі 10000,00грн., витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений судовий збір у сумі 704,80грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 23573,93грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7904,80грн., з яких: витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,80грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не навів відповідних доказів та обґрунтувань належності Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як відповідача по справі. В позовній заяві не вказано та не надано жодних доказів: конкретного місяця знаходження та належності відповідному підприємству та іншій особі зазначеного каналізаційного колодязя, який слугував наслідком ДТП. Стягнення моральних збитків не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено всі наявні докази та обґрунтування щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що балансоутримувачем вулично-дорожньої мережі по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська є Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області», тому відшкодування завданих внаслідок указаної ДТП збитків має здійснювати саме Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, який повинен здійснює постійний контроль за станом та якістю дорожнього покриття вказаної території, а також розташованих на дорозі каналізаційних споруджень, а люк знаходився на проїжджій частині дороги.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2018 року Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 05 лютого 2018 року приблизно о 17-00 водій ОСОБА_1 , керував автобусом Mercedes-benz 311CDI д/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська. В салоні автобуса перевозив пасажирів, за маршрутом № 25 «Н.Мелітополь - Ц.Ринок».

В районі будинку № 19 по вул. Героїв України , ОСОБА_1 виявив на проїзній частині відкритий люк каналізаційного колодязя. Не маючи можливості уникнути наїзду на перешкоду ОСОБА_1 допустив наїзд на вказаний люк.

Внаслідок наїзду на відкритий тюк, та різкого гальмування після цього, пасажири автобуса Mercedes-benz 311CDI ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. Автобус отримав механічні пошкодження.

Під час перевірки обставин ДТП, досудовим слідством встановлене, що ДТП виникло через наїзд автобуса на відкритий люк каналізаційного колодязя, що підтверджується оглядом місця події з фототаблицею та схемою до нього, в яких зафіксовано дорожня обстановка і слідові інформація на місці пригоди, пошкодження та розташування автобуса.

30 березня 2018 року слідчий Мелітопольського ВII ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції Груздєв C.O. , розглянувши матеріали досудового розслідування, виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення (а.с.9).

Встановлено, що внаслідок ДТП автобус отримав механічні пошкодження, що спричинило ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка згідно звіту про визначення вартості матеріальної шкоди №07/02 від 16.02.2018р. становіть 23573,93грн.

Положеннями статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Предметом доказування у даній справі є наявність протиправного діяння відповідачів; наявність шкоди, яка ними була спричинена, і конкретний розмір цієї шкоди, наявність вини і причинно-наслідкового зв`язку діями (бездіяльністю) і шкодою.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що відповідальною особою, яка має відшкодувати шкоду, завдану позивачу, є Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області з огляду на наступне.

Відповідно до наказу Державного комітету України з питань ЖКГ від 23.09.2003р. № 154 «Про затвердження Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою населених пунктів» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться (п.1.2, 1.2.5, 2, 2.1, 2.2., 2.28, 3, 3.1).

Разом з тим, Мелітопольська міська рада не визначала баласоутримувача ділянки дороги по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська.

Відповідачі КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області не є балансоутримувачем вищевказаної ділянки автодороги.

За приписами ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Таким чином, встановлено, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом автомобільних доріг належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а тому судом першої інстанції вірно встанволено, що обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок наїзду автобуса на відкритий люк каналізаційного колодязя, повинно бути покладено на Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 13.02.2019 року у справі №0508/1310/2012, та у справі №2-1474/11 від 04.04.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в дорожній обстановці, що склалася, водій ОСОБА_1 при управлінні автомобілем Mercedes-benz 311CDI д/н НОМЕР_1 , не міг своєчасно виявити перешкоду для руху його транспортного засобу, оскільки люк знаходився на проїжджій частині дороги, і містився у своєму технологічному місці, та не міг представляти перешкоду для руху водієві автомобіля, а лише після наїзду колеса автомобіля відкрився і почав загрожувати небезпеці руху автомобіля, тому в даному випадку водій не мав можливості своєчасно виявити перешкоду для руху транспортного засобу, що раптово виникла перед заднім колесом керованого ним автомобіля, та діяти у відповідності до п.12.3 ПДР.

Крім того, з наявних в матеріалах доказів встановлено, що у даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Mercedes-benz 311CDI д/н НОМЕР_1 , до наїзду на люк, що відкрився, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв`язку з виникненням події даного дорожньо-транспортного випадку, не вбачається.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.3 ст. 14, ч. 1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно ст. 17 Закону України «Про автомобільні дороги» управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Крім того, у п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що балансоутримувачем вулично-дорожньої мережі по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська є Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області».

Таким чином, відшкодування завданих внаслідок указаної ДТП збитків має здійснюватися саме Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області, оскільки виконавчий комітет повинен здійснює постійний контроль за станом та якістю дорожнього покриття вказаної території, а також розташованих на дорозі каналізаційних споруджень, а люк знаходився на проїжджій частині дороги.

Враховуючи положення ст.1172 ЦК України колегією суддів встановлено, що саме Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області не виконав свого нормативно визначеного обов`язку щодо проведення належного зовнішнього огляду мереж та ремонту, у зв`язку з чим повинен нести цивільно-правову відповідальність з відшкодування шкоди перед позивачем.

Вирішуючи питання відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень статей 23, 1167 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 року.

В обґрунтування завдання моральної шкоди позивачем зазначено, що така шкода полягає у сильних душевних переживаннях, пов`язаних із пошкодженням автомобілю, неможливістю його використання для забезпечення потреб сім`ї, неможливістю отримати відшкодування заподіяних йому збитків та відновити своє порушене право протягом тривалого часу, у зв`язку з чим позивач змушений докладати значних додаткових зусиль для організації свого звичного життя, вимушений перервати роботу, яка потребувала регулярних виїздів, його психічний та емоційний стан було пригнічено, що негативним чином відобразилось на всіх сферах життя позивача.

Таким чином, внаслідок протиправних дій Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області було пошкоджено майно позивача, що є підставою для стягнення моральної шкоди, та у зв`язку з чим позивач зазнав певних душевних страждань.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено всі наявні докази та обґрунтування щодо компенсації судових витрат. Крім того, скаржник посилається на те, що зі змісту договору від 07.02.2018 року, який слугував підставою стягнення судом моральних збитків, адвокат Каталін В.В. виконував функції захисника та надавав юридичну допомогу ОСОБА_1 в кримінальному провадженні. Інформація щодо розрахунків сум послуг адвоката в цивільному процесі в договорі відсутня.

Проте, колегія суддів не приймає вказані доводи до уваги, як такі, що спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 274.07.2018, ордером, квитанцією про сплату грошових коштів в розмірі 6000,00грн., попереднім розрахунком судових витрат (а.с.22-26).

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2020 року.

Головуючий

Судді: