Справа № 766/9620/18
19.06.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Єпішна Ю.М.
при секретарі Капітоновій А.Ф.,
за участі позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі на даний час зареєстровані відповідачі - донька та онук позивача. Однак на даний час за вказаною адресою відповідачі не проживають з моменту реєстрації 25.04.2017 року. Як наслідок, позивач обмежена у вільному користуванні квартирою, несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг. У зв`язку з викладеним просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування належної їй на праві власності квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 23.06.2018 року суддею Хайдаровою І.О. відкрито провадження у справі.
05.03.2019 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М.
Ухвалою від 20.03.2019 року справу прийнято до провадження.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавали.
Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, допитаного свідка та надані докази, приходить до такого висновку.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52818834 від 08.02.2016 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
З довідки ОСББ «Таврічанка-48» №150 від 17.05.2018 року вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі, які відповідно довідки №3/150 від 17.05.2018 року виданої ОСББ «Таврічанка-48», за даною адресою не проживають.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 , пояснив, що позивач зареєструвала доньку ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 , оскільки останній мав намір навчатись у місті Херсоні. Між сторонами виникали сварки з приводу майна позивача. Зазначив, що не бачив відповідачів останні два роки, в належному позивачу житловому приміщенні вони не проживали.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.
За приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місція проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням встановлених обставин, суд вважає доведеним, що у спірній квартирі відповідачі не проживає з моменту їх реєстрації, угод щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали, а відтак суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний ним спосіб - шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволення позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 352,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.
Суддя Єпішин Ю.М.