Провадження № 2/161/1048/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за збереження товару,

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач, ОСОБА_3 ) про стягнення неустойки за збереження товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 та 11 грудня 2017 року між сторонами були укладені договору купівлі-продажу меблів. Відповідач частково оплатила вказаний товар, а 21 березня 2018 року позивач доставила його на свій склад у м. Луцьку.

Посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від отримання товару та його повної оплати, а також керуючись п.4.5 укладених між сторонами договорів, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за простроченням виконання зобов`язань за договорами у розмірі 70 274,47 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник письмового відзиву на позов не подали у судове засідання не прибули.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що що між сторонами було укладено два договори купівлі-продажу меблів - №70 від 07.12.2017 та №71 від 11.12.2017.

Предметом договору №70 від 07.12.2017 є м`який кут вартістю 40635 грн. (п.п.1.2, 2.3), за який цього ж числа позивачем внесено аванс у розмірі 13000 грн.

Предметом договору №71 від 11.12.2017 є м`яке крісло вартістю 13630 грн. (п.п.1.2, 2.3), за який 17.12.2017 позивачем внесено аванс у розмірі 4662 грн.

Крім того, за обома договорами 20.07.2018 відповідачем внесено доплату у розмірі 35000 грн.

Таким чином, загальна вартість м`яких меблів за обома договорами купівлі-продажу становить 54265 грн., з яких відповідачем сплачено лише 52662 грн. та недоплачено за товар 1603 грн..

Зазначені договори містять відомості про індивідуальне замовлення меблів, яке полягає у виборі позивачем для зовнішнього вигляду меблів бажаної тканини за її властивостями та кольором. Ця обставина не оспорюється сторонами.

Згідно з п. 1.1. укладених договорів продавець зобов`язується доставити і передати у власність покупця, а покупець відповідно до умов договору оплатити та прийняти товар, зазначений у п. 1.2. «Специфікація».

Відповідно до п. 3.1 продавець здійснює доставку товару зазначеного у п. 1.2. договору на свій склад у м. Луцьк в строк не пізніше 60 робочих днів з дня укладення договору. Решту суми покупець вносить в касу продавця протягом трьох днів з дня отримання повідомлення про надходження товару на склад продавця у м. Луцьк (п.2.5). Повідомлення покупця проводиться за допомогою телефонного зв`язку або з використанням послуг Укрпошти (п.2.6).

Судом встановлено та сторонами не оспорюється факт порушення строків доставки замовленого товару на склад продавця у м. Луцьк. Товар доставлено 20.03.2018.

Разом із тим, умовами договору визначено відповідальність продавця за порушення цього строку - сплата неустойки (пені) у відповідному розмірі (п.4.4).

Також судом встановлено, що після повідомлення продавцем 21.03.2018 покупця про доставку товару, остання не виконала свого обов`язку щодо внесення решти суми у касу (повної оплати товару), підписання відповідного відвантажувального документа (п.п. 2.5, 4.6) та відмовилася від отримання товару.

Вищенаведені обставини встановлені постановою Волинського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у цивільній справі №161/15170/18, яка ухвалена за участю тих самих сторін, а отже згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені у цьому судовому рішенні додатковому доказуванню не підлягають.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про необхідність стягнення неустойки із відповідача, суд зазначає наступне.

У пункті 4.5 спірних договорів сторони передбачили, що у разі, якщо доставка товару проведена у встановлені терміни, але товар не був переданий покупцю з його вини, нова поставка проводиться в нові терміни, узгоджені з продавцем після повторної оплати покупцем вартості послуги з доставки товару. У випаду неспроможності покупця прийняти зазначений у п.1.2 товар понад 14 днів з моменту його доставки у м. Луцьку, покупець сплачує продавцю за кожен день прострочення неустойку (пеню) у розмірі половини відсотка загальної вартості товару (за користування складським приміщенням) (а.с.10).

В той час у пункті 3.2 договорів було передбачено, що доставка товару покупцю здійснюється після настання обставин, зазначених у п.3.1 договору та виконання покупцем обов`язків зі сплати суми, зазначеної у п.2.3 договору. День і час доставки товару покупцеві сторони обумовлюють додатково.

У п.5.1 договору сторони передбачили, що право власності на товар переходить до покупця в момент 100% оплати вартості товару, зазначеної в п.2.3 договору.

В свою чергу, у п.2.3 договору сторони визначили ціну товару.

Із аналізу положень пунктів 2.3, 3.2., 5.1 договорів слідує, що обов`язок позивача доставити придбаний товар покупцю зі складу у м. Луцьку, а також право власності відповідача на придбаний товар, виникає лише у разі проведення повної оплати за вартістю, яка сторонами була обумовлена у п.2.3 договорів.

Із зазначеного слідує, що і обов`язок відповідача прийняти спірний товар виникав лише у разі проведення ним повної оплати.

Однак у даному випадку, як слідує з матеріалів справи та сторонами не заперечується, відповідач повної оплати за товар не провела, а отже в позивача не виникав обов`язок доставити цей товар, а у відповідача не виникало право власності на нього та обов`язок прийняти його від позивача.

Оскільки неустойка, яка передбачена у п.4.5 спірних договорів стосувалася саме неспроможності покупця прийняти придбаний товар, враховуючи, що такого обов`язку у неї не виникало у зв`язку з неповною оплатою за товар, суд дійшов висновку, що ця неустойка нараховуватися відповідачу не може.

Суд окремо наголошує, що сторони не передбачили у договорі сплату неустойки у разі порушення покупцем порядку розрахунків, а суд не вправі покладати на відповідача тягар відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, якщо відповідальність за таке цивільне правопорушення у вигляді неустойки прямо не передбачено у договорі.

Посилання представника позивача про те, що відповідач не провела повного розрахунку за товар, що свідчить про її недобросовісність та тягар відповідальності за це, не підмініють умов укладених між сторонами договорів, які не передбачають сплати неустойки у разі порушення порядку розрахунків між сторонами, і які чітко наводять юридичний факт, який пов`язує виникнення у відповідача обов`язку прийняти товар лише після його повної оплати, яка за встановлених судом обставин не відбулася.

До того ж, частиною першою статті 689 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Сторони у п.4.7 договорів купівлі-продажу передбачили право покупця відмовитися від договору купівлі-продажу, до передання йому товару та за умови відшкодування продавцеві витрат, понесених у зв`язку з вчиненням дій щодо виконання договору.

Як вже було встановлено у постанові Волинського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у цивільній справі №161/15170/18, після повідомлення продавцем 21.03.2018 покупця про доставку товару, відповідач не виконала свого обов`язку щодо внесення решти суми у касу (повної оплати товару), підписання відповідного відвантажувального документа (п.п. 2.5, 4.6) та відмовилася від отримання товару. Із зазначеного слідує, що відповідач скористалася своїм правом на відмову від договорів купівлі-продажу, яке передбачено у п.4.7 цих договорів, що додатково свідчить про відсутність у неї обов`язку прийняти спірний товар на підставі ч.1 ст.689 ЦК України.

Суд зазначає, що за фактичних обставин, що склалися між сторонами, у зв`язку з відмовою відповідача від договорів, сторони повинні діяти у відповідності до пунктів 4.7, 4.8 договорів, які передбачають відшкодування продавцеві витрат, понесених у зв`язку з вчиненням дій щодо виконання договору (п.4.7), а також повернення продавцем авансу та утримання із внесеного покупцем внеску 30% загальної ціни товару (п.4.8). Однак вимоги про відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з виконанням договорів купівлі-продажу, позивач не заявляла, а помилково вважала, що вона має право компенсувати свої витрати на зберігання товару у вигляді неустойки, яка передбачена у п.4.5 договору.

Із наведених вище мотивів та підстав суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за збереження товару відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст судового рішення складено та підписано 24 червня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк