Справа № 308/3359/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 308/3359/20 (провадження № 2/308/1182/20) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 за якою просить суд: стягнути із останнього на її користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди в розмірі 58 486,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

29.05.2020 року (передана судді 01.06.2020 року) до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, за якою вона просить суд: накласти арешт на майно ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на загальну суму 68 486,00 грн., оскільки відповідач добровільно відшкодувати збитки відмовляється. Також відповідач до моменту подачі позову до суду вчиняв недобросовісні дії та безвідповідально поставився до свого обов`язку за свій рахунок здійснити ремонт транспортного засобу позивача. Жодні перемовини з відповідачем щодо можливого мирного врегулювання спору не дали результату, що і стало наслідком звернення до суду з відповідним позовом. Дані факти, як вважає позивач, дають підстави вважати, що у разі задоволення позову відповідач добровільно не буде виконувати рішення суду, а позивачеві необхідно буде звертатися до органів виконавчої служби для примусового виконання рішення і поновлення своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З метою розгляду зазначеної заяви про забезпечення позову судом було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2020 року № 211074285, з якої вбачається, що за ОСОБА_2 будь-якого нерухомого майна не зареєстровано.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2020 року № 211075627 також вбачається, що у реєстрі також відсутні відомості щодо власника майна за адресою, зазначеною заявником, як місце проживання відповідача - АДРЕСА_1 .

Слід також зазначити, що у суду відсутній доступ до Державного реєстру рухомого майна, відтак суд позбавлений можливості встановити наявність у відповідача будь якого рухомого майна.

Позивачем також не надано суду жодних доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову, що унеможливлює повну ідентифікацію відповідача, оскільки, жодна із адрес, наведених позивачем, не є зареєстрованим місцем проживання відповідача - ОСОБА_2 , як було з`ясовано судом до відкриття провадження у цій справі. Ідентифікаційний номер відповідача, серію та номер паспорту позивачем також зазначено не було. За відсутності зазначених реквізитів унеможливить виконання ухвали суду про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що згідно доказів, отриманих судом будь-яке нерухоме майно у відповідача відсутнє, зазначене не спростовано позивачем, позивачем також не підтверджено наявність рухомого майна на праві власності у відповідача, відтак суд не вбачає підстав для забезпечення позову саме у такий спосіб, шляхом накладення арешту на майно відповідача, як того просить позивач.

Крім того, відсутність обов`язкових реквізитів щодо відповідача, а саме: відомостей про місце реєстрації, дату народження, серію та номер паспорту, ідентифікаційний номер, які є обов`язковими реквізитами виконавчого документу, якою є ухвала про забезпечення позову, також унеможливлює винесення судом ухвали про забезпечення позову та її примусове виконання.

Керуючись ст. 149, ч. 11 ст. 150, 151, ст. 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 308/3359/20 (провадження № 2/308/1182/20).

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Дергачова