Провадження № 2/712/139/20
Справа № 712/6486/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

з участю адвоката - ЛОГВИНА О.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом (сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_5 (зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (юридична адреса м. Черкаси вул. Байди Вишневецького, 18), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8 (проживаючий за адресою АДРЕСА_2 ) про стягнення страхових виплат,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про стягнення страхових виплат, посилаючись на те, що є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» в результаті нещасного випадку син ОСОБА_4 загинув.

08 серпня 2016 року наказом управління Держпраці у Черкаській області було утворено комісію, яка в період з 08 серпня 2016 року по 19 жовтня 2016 року провела спеціальне розслідування даного нещасного випадку. За наслідками розслідування було складено та затверджено 20 вересня 2016 року Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку та Акт про нещасний випадок на підприємстві, пов`язаний з виробництвом.

Згідно п. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася із відповідною заявою до Фонду, де просила також виплатити одноразову допомогу, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В порушення п. 1.5 порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 24 від 27.04.2007 року, який діяв на той час та згідно якого рішення про призначення (відмову у призначенні) страхових виплат оформляється постановою у якій зазначаються дані про потерпілих та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплаті, натомість Фонд своїм листом від 28 грудня 2016 року № 890/03-15 повідомив, що одноразова виплата на сім`ю загиблого станом на 28 грудня 2016 року не призначалась, оскільки згідно наданої інформації сином загиблого, ОСОБА_4 на момент смерті фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 , в домоволодінні колишньої дружини ОСОБА_6 . А згідно довідки про склад сім`ї ОСОБА_4 був зареєстрований разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично там не проживав. Також було запропоновано вирішити питання встановлення права на одноразову допомогу на сім`ю, в разі смерті годувальника у судовому порядку.

В листопаді 2018 року ОСОБА_7 також звернувся із відповідною заявою до Фонду де просив виплатити одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні загиблого сина, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, але Фонд постанову про відмову не виніс, направив на його адресу лист від 22.11.2018 року № 01-14-979, в якому не повідомив причину такої відмови.

Вказують, що починаючи з 21 грудня 2012 року, після розлучення сина ОСОБА_4 з громадянкою ОСОБА_6 , він постійно проживав разом з батьками. Вони вели спільне господарство: разом харчувалися, займалися устроєм побуту, вели спільний сімейний бюджет, придбали побудову техніку, робили ремонт тощо. Вказаний факт підтверджується довідкою Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 70 від 10 січня 2019 року.

Також, довідкою Яснозірської сільської ради Черкаського району, Черкаської області № 271 від 10 січня 2019 року підтверджується той факт, що у ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходились на утриманні батьки пенсіонери та вели разом спільне господарство.

Те, що син ОСОБА_4 на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_3 , в домоволодінні колишньої дружини ОСОБА_6 , на що у своєму листі посилається керівник відділення виконавчої дирекції фонду в Черкаському районі Черкаської області, не відповідає дійсності, оскільки вони були розлучені у них були неприязнені стосунки один до одного і ОСОБА_6 разом із своїм сином ОСОБА_8 на час загибелі ОСОБА_4 проживала у іншому місці, а саме у селі Дзензелівка, Маньківського району Черкаської області.

Також на той період вони вже були пенсіонерами, що підтверджується пенсійним посвідчення серії НОМЕР_1 від 16 вересня 2008 року на ім`я ОСОБА_7 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2006 року на ім`я ОСОБА_5 , отримували мінімальну пенсію, не працювали та не отримували власних доходів, перебували на утриманні потерпілого, а тому вважають, що є усі підстави для одержання одноразової допомоги після смерті сина ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим просять зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області провести нарахування та виплату ОСОБА_7 одноразову допомогу, як особі яка перебувала на утриманні померлого сина ОСОБА_4 у розмірі 29.000 грн., що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області провести нарахування та виплату ОСОБА_5 одноразову допомогу, як особі, яка перебувала на утриманні померлого сина ОСОБА_4 у розмірі 29.000 грн., що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Ухвалою від 15 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 липня 2019 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року за клопотання позивача ОСОБА_5 по справі залучено в якості третьої особи ОСОБА_8 .

12 грудня 2019 року третьою особою ОСОБА_8 подано письмові пояснення щодо позову.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та в подальшому до судового засідання не з`явилися.

Адвокат позивачів Логвин О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити, пояснила, що факт перебування позивачів на утримання померлого сина ОСОБА_4 нічим не доведений. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.08.2018, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 28.11.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без задоволення з тих підстав, що загиблий ОСОБА_4 формально був зареєстрований з позивачами, але фактично проживав один, тому підстави для нарахування та виплати одноразової допомоги позивачам, як особам, які перебували на утриманні ОСОБА_4 в Управління відсутні.

Третя особа ОСОБА_8 до судового засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. У своїх письмових поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечував та вказав, що, дійсно, його мати з батьком ОСОБА_4 були розлучені та разом не проживали, при цьому батько після розірвання шлюбу мав гарні людські відносини з матір`ю, а тому залишився проживати у материному будинку в АДРЕСА_3 , а він з матір`ю переїхав проживати до АДРЕСА_2 , де проживають по теперішній час. В с. Кумейки батько проживав по день його смерті. Посилання позивачів про те, що батько проживав з позивачами в с. Яснозір`я Черкаського району, спростовані рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2018 року, яке прийняте за результатами розгляду справи щодо саме місця проживання його загиблого батька. Зокрема, в рішенні суду вказано, що як документами, так і показами свідків підтверджено, що батько постійно проживав без реєстрації в с. Кумейки, а свого сина ОСОБА_8 загиблий повністю забезпечував матеріально та мав з ним гарні взаємини, вважав його своєю сім`єю. Тому вважає вимоги позивачів повністю безпідставними, просить у їх задоволенні відмовити.

Крім того, третя особа ОСОБА_8 у поданому до суду клопотанні просив стягнути з позивачів на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 300 грн., які були понесені ним, у зв`язку з підготовкою письмових пояснень щодо позовної заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 15 листопада 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 від 06 вересня 2016 року.

За життя ОСОБА_4 працював на державному підприємстві «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» лісорубом.

08 серпня 2016 року наказом управління Держпраці у Черкаській області утворено комісію, яка в період з 08 серпня 2016 року по 19 вересня 2016 року провела спеціальне розслідування даного нещасного випадку.

За висновком комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, що стався на території урочища Драбівська дача відділ №5, квартал №65 Кумейківського лісництва ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» нещасний випадок, що стався з лісорубом ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» ОСОБА_4 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом відповідно пункту 15, абзацу 2 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року. (Акт проведення спеціального розслідування від 19.09.2016 року та Акт про нещасний випадок на виробництві від 20.09.2016 року).

Відповідно до п.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Крім того, у відповідності до п.8. ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.

Відповідно до п. 6.1.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 № 24, робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім`ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати за умови подання документів, які видаються відповідними організаціями, перелік яких визначено Постановою № 24. Згідно п. 6.1.8 Постанови, непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат.

09 листопада 2016 року до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Черкаському районі із заявами про призначення страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника звернулися син померлого - ОСОБА_8 , батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_5

09 листопада 2016 року постановою відділення Фонду було призначено одноразову допомогу синові загиблого - 20 розмірів мінімальної заробітної плати та щомісячні страхові виплати особам, які перебували на утриманні потерпілого, а саме: батькові ОСОБА_7 , матері ОСОБА_5 та синові - ОСОБА_8 . Одноразова виплата на сім`ю загиблого не призначалась, оскільки згідно наданої інформації ОСОБА_4 на момент смерті фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 , в домоволодінні колишньої дружини ОСОБА_6 .

В довідці про склад сім`ї, яку надано в якості доказу до позову позивачами, зазначено, що ОСОБА_4 був зареєстрований разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість, згідно інформації управління праці та соціального захисту населення Черкаської РДА від 13 лютого 2017 року при нарахуванні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_7 доходи його сина не бралися, так як ОСОБА_4 не входить до складу сім`ї. Згідно вказаної довідки до складу сім`ї позивачки також входять: чоловік ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_11 та онука ОСОБА_12 З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, затвердженого сільським головою Кумейківської сільської ради Черкаської області від 27 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 проживав без реєстрації з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Кумейківської сільської ради в домоволодінні ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа.

Згідно ч.1 ст.172 СК повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. За приписами ст. 202 СК України повнолітні дочка син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до п. 6.3 Порядку призначення перерахування та проведення страхових виплат, затверджених Постановою Фонду № 24 від 27.04.2007 року, сума страхових виплат непрацездатним особам, які перебували на утриманні померлого, але мають на це право, визначається в такому порядку: якщо кошти на утримання стягувалися за рішенням суду, страхові виплати визначаються в сумі, призначеній судом; якщо кошти на утримання не стягувалися в судовому порядку, сума страхової виплати визначається в розмірі до 25 відсотків середньомісячного заробітку потерпілого.

У разі, коли право на страхові виплати мають одночасно непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого і працездатні особи, які перебували на його утриманні, спочатку визначається сума страхових виплат особам, які не перебували на утриманні померлого. При цьому, сума страхових виплат на всіх непрацездатних осіб, які не перебували на його утриманні, визначається у розмірі 25 відсотків від середньомісячної заробітної плати (доходу) годувальника, якщо інший розмір не встановлено у судовому порядку.

Установлена зазначеним особам, які не перебували на утриманні померлого, сума страхових виплат виключається із заробітку годувальника, а потім визначається сума страхових виплат особам, які перебували на утриманні померлого.

Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2018 року, яке залишене без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2018 року, у справі № 712/15252/17, за позовом ОСОБА_5 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, треті особи: ОСОБА_6 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_8 , законним представником якого є ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення страхових виплат, у задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено; позов третьої особи ОСОБА_8 було задоволено, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області провести нарахування та виплату ОСОБА_8 одноразову допомогу на сім`ю, як члену сім`ї померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 145 000 грн., що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Зокрема, вказаним рішенням суду було встановлено, що загиблий ОСОБА_7 разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 в період з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_6 по день загибелі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживав. Сам по собі факт реєстрації за даною адресою не підтверджує обставини постійного фактичного проживання та спростовується, зокрема, офіційними даними, які були встановлені під час розгляду питання призначення соціальних допомог (субсидії) на родину батька загиблого (витяг з протоколу №27 від 17.12.2015 року, акт обстеження матеріально-побутових умов від 06.10.2015 року).

Зазначене рішення залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 28 листопада 2018 року.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Аналізуючи вимоги чинного законодавства, суд звертає увагу позивачів на те, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Згідно наданих копій пенсійних посвідчень та довідок ГУ ПФУ в Черкаській області, позивачі є пенсіонерами та отримують пенсію за віком. При цьому, будь-яких належних доказів, які б підтверджували факт перебування позивачів на утриманні свого сина, суду не надано. Тому підстави для зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області провести нарахування та виплату одноразової допомоги ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як особам які перебували на утриманні ОСОБА_4 відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи клопотання третьої особи ОСОБА_8 про стягнення з позивачів на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 300 грн., які були понесені ним, у зв`язку з підготовкою письмових пояснень щодо позовної заяви, суд приходить до наступного.

Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої п`ятої ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Встановлено, що між третьою особою ОСОБА_8 та адвокатом Крикун О.А. було укладено договір про надання правової допомоги від 06 грудня 2019 року, а також Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 06 грудня 2019 року.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: товарний чек від 11 грудня 2019 року на суму 2 300 грн. та акт приймання-передавання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 12 грудня 2019 року.

Суд вважає, що третьою особою повною мірою не доведено співмірність заявленої вимоги про стягнення з позивачів витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Так, в Акті приймання-передавання наданих послуг за договором про надання правової допомоги зазначені наступні види правової допомоги: підготовка тексту письмових пояснень третьої особи щодо позову з урахуванням судової справи № 712/15252/17, що розглядалася в Соснівському районному суді м. Черкаси та оформлення пояснень (включаючи виготовлення фотокопій пояснення для інших учасників судового процесу, оформлення поштових описів вкладень конвертів, відправка листів через Укрпошту). Тривалість наданих послуг становила 3 год. 50 хв. Розмір гонорару становив 2 300 грн.

Суд вважає, що визначений розмір гонорару за той вид наданої правової допомоги не в повній мірі відповідає критерію розумності їхнього розміру. Адвокатом позасудова робота (звернення до відповідних підприємств, установ, організацій з відповідними адвокатськими запитами тощо) не проводилася, участі у судових засіданнях по справі він не приймав.

Суд також зазначає, що участь адвоката у наданні правничої допомоги клієнту не може мати на меті збагачення за рахунок протилежної сторони по справі, оскільки відшкодуванню підлягають лише витрати за фактично надані послуги з адекватним та обґрунтованим розрахунком виконаної роботи.

Крім того, суд також враховує матеріальний стан позивачів, які в силу свого віку мають з доходів лише мінімальну пенсію за віком. Із врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу стягненню з позивачів на користь третьої особи не підлягають.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 9, 43, 44 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у задоволенні позову - відмовити.

ОСОБА_8 у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2020 року.