Єдиний унікальний номер 243/4020/19
Номер провадження 22-ц/804/2023/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року

м. Бахмут

справа № 243/4020/19

провадження № 22-ц/804/2023/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

при секретарі Гладух О.О.

учасники справи:

позивач

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цидило и К»

відповідач

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2020 року по цивільній справі № 243/4020/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Гончарова А.О.), ухваленого в приміщенні суду в місті Слов`янськ Донецької області, повний текст рішення складено 13 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» (далі ТОВ «Цидило и К», Товариство) звернулось до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору № 2 від 10.07.2003 року про використання майна комунальної власності територіальної громади житлового фонду товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) є балансоутримувачем житлового фонду Слов`янської міської ради, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 , та надає житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідач є наймачем квартири АДРЕСА_2 , належним чином не виконує свої зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого має заборгованість перед ТОВ «Цидило и К» за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка за період з 01.04.2016 року по 31.12.2019 року складає 4113,58 грн.

Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 4113,58 грн. та понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2020 року позовні вимоги ТОВ «Цидило и К» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цидило и К» заборгованість у розмірі 4113,58 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що послуги відповідачу не надавались та докази звернення відповідача ОСОБА_1 із претензією щодо надання неякісних послуг відповідачем ТОВ «Цидило и К».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідач ОСОБА_1 просив оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при ухваленні рішення судом неповно з`ясовано всі обставини справи, порушено норми процесуального права та матеріального права.

Зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, у зв`язку з чим його звільнено від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір».

Звертає увагу, що він сплачував за надані житлово-комунальні послуги до червня 2015 року, проте після цього припинив сплачувати за надані послуги, оскільки фактично такі послуги ТОВ «Цидило и К» не надаються, позивач не вчиняє дій щодо нормалізації роботи каналізаційної системи будинку, внаслідок чого у під`їздах та квартирах виникає неприємний запах.

Відповіді ТОВ «Цидило и К» на звернення мешканців багатоквартирного будинку мають формальний характер та в них позивач фактично визнає, що він неналежно надає житлово-комунальні послуги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Цидило и К» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача ТОВ «Цидило и К» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду телефонограму, в якій просить розглянути справу у його відсутність.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ТОВ «Цидило и К» є балансоутримувачем житлового фонду Слов`янської міської ради, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 та надає житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком на підставі договору № 2 від 10.07.2003 року про використання майна комунальної власності територіальної громади житлового фонду.

Відповідач ОСОБА_1 мешкає та зареєстрований у кв. АДРЕСА_2 .

Відповідач неналежним чином не виконує свої зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг та має заборгованість перед позивачем, яка за період з 01.04.2016 року по 31.12.2019 року складає 4113,58 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Згідно з статтями 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надані позивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи відповідач проживає за адресою АДРЕСА_3 .

ТОВ «Цидило и К» є балансоутримувачем житлового фонду Слов`янської міської ради, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 де мешкає позивач та надає житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком на підставі договору № 2 від 10.07.2003 року про використання майна комунальної власності територіальної громади житлового фонду.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі договору №2 від 10.07.2003 року про використання майна комунальної власності територіальної громади житлового фонду, оскільки позивач фактично надавав відповідачу житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком, а відповідач використовував дані послуги для задоволення власних потреб та не відмовлявся від них.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником Товариства ОСОБА_2 , заборгованість за період квітень 2016 року грудень 2019 року складає 4113, 58 гривень. (а.с. 101).

В апеляційній скарзі відповідач не заперечував, що припинив сплачувати житлово-комунальні послуги з червня 2015 року. (а.с. 170).

Розрахунок позивача є обгрунтованим, відповідач на його спростування не надав належних доказів та не навів достатньо мотивованих пояснень невиконання обов`язку щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Колегія суддів зазначає, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги і послуги з обслуговування будинку і прибудинкової території, яку суд обґрунтовано стягнув на користь позивача.

Посилання у скарзі на недоведеність вимог не спростовують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, не свідчать про неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин про надання житлово-комунальних послуг та наявність заборгованості за надані послуги.

Заперечуючи проти заборгованості відповідач посилався зокрема на те, що такі послуги відповідачем належним чином не надавались.

Ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в поточній редакції від 09.11.2017 року визначає порядок оформлення претензій споживачів до виконавців комунальних послуг.

Відповідно до цієї норми у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги » від 24.06.2004 року (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника

Для складання та підписання акта-претензії споживача, строки, види, показники порушень тощо.

Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

Стаття 20 попередньої редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачала положення, що споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що претензії відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги » щодо ненадання послуг або неякісного їх надання складені не були.

Наданий відповідачем акт від 11.09.2019 року складений лише мешканцями будинку (а.с.34-47). Докази, що представник позивача викликався для складання акту у матеріалах справи відсутні.

Інші заяви та скарги відповідача адресовані меру м.Слов`янська (а.с.59-75,114-131).

Враховуючи викладене, посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення порядку надання послуг, або надання послуг неналежної якості, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем ОСОБА_1 у відповідності до вимог статтей 76-81 ЦПК України належними та допустимими доказами зазначені обставини не підтверджені.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4113,58 гривень є законним та обгрунтованим.

Разом з тим, апеляційний суд, погоджується з доводами апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1921 гривня.

Згідно довідки МСЕК серія ДОН-07 №108035 ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності; причина: загальне захворювання; інвалідність встановлено безстроково. (а.с. 172)

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Апеляційний суд, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, вважає необхідним компенсувати позивачу ТОВ «Цидило и К» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1921 гривня за рахунок держави.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості підлягає залишенню без змін, а в частині розподілу судових витрат - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення у відповідній частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921 гривні скасувати.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» за рахунок Держави судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді: О.І. Корчиста

О.О. Тимченко

Повний текст судового рішення виготовлено 24 червня 2020 року.

Суддя : Я.В.Хейло