ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» травня 2020 року

м. Харків

справа № 646/7619/19-ц

провадження 22ц/818/2757/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 , представник скаржника - Шафоростов В.О.,

заінтересовані особи - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління юстиції Когут Р.В., ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року в складі судді Теслікової І.І.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління юстиції Когут Руслан Валерійович, ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця, яку в подальшому уточнив.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління у Харківській області перебуває виконавче провадження № 48634093.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року у справі № 646/4405/19 визнано неправомірними та зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління у Харківській області скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2015 року та постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 48634093.

21 жовтня 2019 року його представником через канцелярію державної виконавчої служби подано вказану ухвалу суду для виконання та зняття арештів у виконавчому провадженні.

Однак, незважаючи на встановлений для державного виконавця чіткий обов`язок арешт досі так і не знято. Більш того, державний виконавець умисно та безпідставно використав ухвалу суду для поновлення виконавчого провадження, тобто допустив неправомірну бездіяльність та не виконав судове рішення про зняття арешту.

Зазначив, що постановою державного виконавця від 15 січня 2019 року зупинено вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2019 року у справі № 2035/9719/2012 до розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

24 жовтня 2019 року державний виконавець постановою поновив виконавче провадження на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року у справі № 646/4405/19 про скасування неправомірних арештів. Однак, дана ухвала суду не впливає на поновлення виконавчого провадження і не пов`язана з правовими підставами, які викликали зупинення виконавчого провадження.

Вважав, що державний виконавець мав право поновити виконавче провадження виключно за умови надходження до нього судового рішення за наслідками розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Проте, відомості про надходження до нього такого судового рішення відсутні.

Таким чином, державний виконавець, діючи всупереч своїх повноважень без достатніх підстав прийняв постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 24 жовтня 2019 року, що мало наслідком прийняття ланцюгом наступних протиправних постанов.

Вказав, що постанова про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2019 року та постанова про арешт коштів боржника від 04 листопада 2019 року були прийняті вже у незаконно поновленому виконавчому провадженні, а тому є неправомірними внаслідок факту незаконності постанови про поновлення виконавчих дій.

Крім того, в постанові про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2019 року та 04 листопада 2019 року неправильно зазначено його ім`я. Також, остання постанова не містить реквізитів виконавчого документу (дату його видачі), відомостей про те, коли та ким виданий виконавчий документ.

Просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління у Харківській області Когута Р.В. щодо скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2015 року та постанови про арешт коштів боржника від 22 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 48634093; визнати неправомірною та зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління юстиції Когута Р.В. або іншого уповноваженого державного виконавця (посадову особу) зазначеного органу державної виконавчої служби скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 24 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 48634093; зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління юстиції Когута Р.В. або іншого уповноваженого державного виконавця (посадову особу) зазначеного органу державної виконавчої служби скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2019 року та постанову про арешт коштів боржника від 04 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 48634093.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року замінено заінтересовану особу - державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Східного міжрегіонального управління юстиції Когута Р.В.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно - залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія мотивована тим, що державний виконавець при примусовому виконанні судового рішення діяв неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняв виконавчі дії.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2013 року по справі № 2035/9719/2012, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 915 610, 00 грн.

На виконання вказаного рішення суду 19 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2035/9719/2012 (а.с.5-6, 51).

Постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 04 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 48634093 з примусового виконання виконавчого листа № 2035/9719/2012, виданого 19 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 915 610,00 грн.

Постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 04 вересня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 915 610,00 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу (а.с.59).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 грудня 2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках акціонерного товариства «УкрСиббанк», Філії «Харківське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 924 866,10 грн (а.с.74).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2019 року по справі № 2035/9719/2012 за заявою ОСОБА_1 про зупинення стягнення за виконавчим листом зупинено стягнення за виконавчим листом від 19 травня 2015 року, виданого за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2013 року по справі № 2035/9719/2012 до розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.24, 78).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 15 січня 2019 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2035/9719/2012, виданого 19 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова до розгляду заяви (а.с.20, 79).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року по справі за № 2035/9719/2012 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду (а.с.40, 94-95).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року по справі № 646/4405/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, стягувач: ОСОБА_2 , визнано неправомірною та зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2015 року у виконавчому провадженні № 48634093; визнано неправомірною та зобов`язано Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області скасувати постанову про арешт коштів боржника від 22 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 48634093; в іншій частині скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.15-18, 87-90).

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області подав заяву про зняття арешту, в якій просив прийняти до виконання ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року по справі № 646/4405/19 та скасувати постанову про арешт від 04 вересня 2015 року та постанову про арешт від 22 грудня 2018 року та надав копію цієї ухвали суду (а.с.19, 86).

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 24 жовтня 2019 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2035/9719/2012, виданого 19 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, та знято арешти з грошових коштів, які накладені постановами від 04 вересня 2015 року та 22 грудня 2018 року, постановами Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07 листопада 2019 року та 16 січня 2020 року (а.с.103, 106).

Також, 24 жовтня 2019 року ухвалено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку в Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 007 271,00 грн (а.с.22, 100); 04 листопада 2019 року - постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 007 271,00 грн (а.с.23, 101).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 34 вказаного Закону передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною 2 статті 34 вказаного Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 35 вказаного Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2019 року по справі № 2035/9719/2012 зупинено стягнення за виконавчим листом від 19 травня 2015 року, виданого за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2013 року по справі № 2035/9719/2012 до розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному і Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 15 січня 2019 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2035/9719/2012, виданого 19 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова до розгляду заяви.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року по справі за № 2035/9719/2012 за заявою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду.

Матеріали виконавчого провадження, які надані до суду першої інстанції, містять роздруківку вказаної ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка датована 23 жовтня 2019 року (а.с.94-95).

В силу положень Закону України «Про виконавче провадження» до обов`язків державного виконавця не входить перевірка Єдиного державного реєстру судових рішень з приводу можливого розгляду справ, які стосуються виконавчого провадження. Обов`язок повідомити державного виконавця про обставини, які обумовлюють як зупинення, так і поновлення вчинення виконавчих дій покладено на сторони виконавчого провадження, які в цьому питанні є заінтересованими особами і повинні відповідально користуватися своїми правами та обов`язками, а не перекладати їх на державного виконавця, який при вчиненні виконавчих дій зобов`язаний діяти об`єктивно і неупереджено по відношенню до обох сторін виконавчого провадження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи державний виконавець 23 жовтня 2019 року перевірив Єдиний державний реєстр судових рішень на предмет розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на підставі якої і було зупинено вчинення виконавчих дій та наступного дня поновив вчинення виконавчих дій.

ОСОБА_1 як на підставу для визнати неправомірною та зобов`язання державного виконавця або іншого уповноваженого державного виконавця (посадову особу) зазначеного органу державної виконавчої служби скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 24 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 48634093 посилався на те, що підставою для поновлення була ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2019 року у справі № 646/4405/19 про скасування неправомірних арештів. Однак, колегія суддів не приймає даний аргумент, оскільки не зазначення в постанові про поновлення вчинення виконавчих дій про розглянуту справу, на підставі якої було зупинення, не є самостійною підставою для визнання неправомірною та зобов`язання державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби скасувати цю постанову.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що державний виконавець мав право поновити виконавче провадження виключно за умови надходження до нього судового рішення за наслідками розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Проте, відомості про надходження до нього такого судового рішення відсутні.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи судові рішення як про визнання неправомірними та зобов`язання скасувати постанови про арешт майна боржника, так і про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню постановлені 10 вересня 2019 року. Однак, ОСОБА_1 подав до державної виконавчої служби лише ухвалу про визнання неправомірними та зобов`язання скасувати постанови про арешт майна боржника та не зазначив про те, що справу, на підставі якої було зупинено вчинення виконавчих дій, також розглянуто, що є його обов`язком, як сторони виконавчого провадження.

Також, погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо скасування постанови про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2015 року, постанови про арешт коштів боржника від 22 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 48634093 та відмови у зобов`язанні державного виконавця або іншого уповноваженого державного виконавця (посадову особу) зазначеного органу державної виконавчої служби скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2019 року та постанову про арешт коштів боржника від 04 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 48634093, оскільки як вбачається з матеріалів справи державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, керуючись вимогами статей 18, 34, 35, 59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому дотримався процедури, викладеної в частині 2 статті 59 цього Закону. Поновивши виконавче провадження, він продовжив здійснювати примусове виконання судового рішення, оскільки на сьогодні заборгованість не погашено.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника не заперечував проти того, що скаржник судове рішення не виконав та пояснив, що у зв`язку з неплатоспроможністю скаржника борг стягувачу не погашено протягом п`яти років.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що в постанові про арешт коштів боржника від 24 жовтня 2019 року та 04 листопада 2019 року неправильно зазначено його ім`я, а постанова від 04 листопада 2019 року також не містить реквізитів виконавчого документу (дату його видачі), не містить відомостей про те, коли та ким виданий виконавчий документ спростовуються матеріалами справи, які свідчать про те, що виконавчий лист відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому судова колегія зазначає, що скаржник не позбавлений права звернутися до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому документі, якщо він вважає за потрібне.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника пояснив, що з такою заявою скаржник до суду не звертався, оскільки ним вибрано інший спосіб захисту, як скасування ухвалених державним виконавцем постанов, який, на його думку, є більш ефективним, оскільки поновлює порушене право скаржника.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін. У зв`язку з чим підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 червня 2020 року.