Справа № 345/2437/18
Провадження № 22-ц/4808/9/20
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брикетна фабрика» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брикетна фабрика» на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Сухарник І.І. 02 жовтня 2018 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в :

22 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Брикетна фабрика» про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В заяві зазначив, що з 11 грудня 2017 року працював за сумісництвом на посаді заступника директора з технічних питань ТОВ «Брикетна фабрика» і наказом від 30 січня 2018 року був звільнений з роботи на підставі ст.36 КЗпП за згодою сторін.

Посилаючись на те, що за період роботи йому не виплачена заробітна плата, а у день звільнення з роботи з ним не проведено розрахунок, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь нараховану та не виплачену заробітну плату в розмірі 28 007,77 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 82 828,30 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Брикетна фабрика» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 11.12.2017 року по 30.01.2018 року в сумі 28 007,77 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 21.06.2018 року в сумі 82 828,30 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у порушення вимог ст.116 КЗпП ОСОБА_1 не була виплачена нарахована за період з 11.12.2017 року по 30.01.2018 року заробітна плата в розмірі 28 007,77 грн., яка підлягає до стягнення, а у зв`язку з невиплатою зарплати підлягає до стягнення і 82 828,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність рішення суду.

Вказує, що згідно штатних розписів від 01.11.2017 року та 01.01.2018 року посадовий оклад заступника директора з технічних питань становив 18 650 грн., а тому за грудень 2017 року та січень 2018 року йому повинно було бути нараховано відповідно 13 055 грн. та 17 761,90 грн., а не 13 987,48 грн. та 20 168,34 грн. як це зазначено у довідці про доходи, та відповідно і середньоденний заробіток становив 770,42 грн.

А тому за умови нарахування заробітної плати згідно штатного розпису та з відрахуванням ПДФО 18% - в розмірі 5 547,04 грн., а також військового збору 1,5% - 462,25 грн., позивачу підлягало б до виплати 24 807,61 грн., і відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає зменшенню.

Апелянт зазначає, що згідно ст. 117 КЗпП України відповідальність за невиплату працівникові сум, визначених у ст. 116 КЗпП України настає за умови наявності вини роботодавця. При цьому, судом не враховано того, що невиплата заробітної плати ОСОБА_1 мала місце з підстав неправомірної домовленості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який на той час займав посаду директора ТОВ «Брикетна фабрика», і які навмисно створили штучну заборгованість по заробітній платі з метою подальшого стягнення середнього заробітку згідно ст. 117 КЗпП України. За даним фактом ТОВ «Брикетна фабрика» направило до Калуського відділу поліції відповідні матеріали із заявою про вчинення злочину.

Посилаючись на відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати та не проведенні розрахунку при звільненні, відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що згідно довідки, виданої відповідачем, належна йому до виплати заробітна плата за відпрацьований період становить саме 28 007,77 грн. після утримання із нарахованої зарплати ПДФО та військового збору в сумі 6 148,05 грн., а подані апелянтом штатні розписи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не були предметом дослідження у суді першої інстанції. Крім того, посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо їх з директором домовленості в умисній невиплаті зарплати, оскільки такі факти можуть бути підтверджені лише вироком суду, який набрав законної сили, а такий відсутній.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 36-к від 08.12.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу заступником директора з технічних питань по сумісництву з 11.12.2017 року. (а.с. 11)

Наказом № 44-к від 30.01.2018 року ОСОБА_1 звільнений з роботи заступника директора технічних питань на підставі ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпП України - за згодою сторін. (а.с.12)

Згідно копії довідки про доходи від 28.03.2018 року заробітна плата позивача за грудень 2017 року становила 13 987,48 грн., за січень 2018 року - 20 168,34 грн., що всього становить 34 155,82 грн., сума податку з доходів фізичних осіб становить 6 148,05 (а.с. 10). Також, у матеріалах справи наявні копії табелів обліку робочого часу за грудень 2017 року та січень 2018 року (а.с. 13, 14).

Таким чином, сума заробітної плати до виплати за вказаний період становить 28 007,77 грн., а середнiй заробiток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 по 21.06.2018 - 82 828,30 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи вищенаведене, та з огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, тривалістю роботи позивача у ТОВ «Брикетна фабрика», звернення з позовом до суду через п`ять місяців після звільнення з роботи та дії відповідача щодо не проведення розрахунку в день звільнення позивача колегія суддів вважає справедливим, пропорційним щодо заборгованої зарплати і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 28 007,77 грн., тобто у розмірі не виплаченої зарплати. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Отже, рішення суду слід змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши розмір стягнутого з ТОВ «Брикетна фабрика» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 21.06.2018 року до 28 007,77 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брикетна фабрика» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 02 жовтня 2018 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши розмір стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брикетна фабрика» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2018 року по 21.06.2018 року до 28 007,77 (двадцять вісім тисяч сім грн. 77 коп.) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 03 червня 2020 року.