Справа № 521/1276/17
Провадження № 2/521/765/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Леонова О.С.,

за участю секретаря судового засідання Шабалдак О.А.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н від 29.03.2011 року. Згідно договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5700, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість 43195, 50 грн., яка складається з наступного: 5582, 69 грн. заборгованість за кредитом; 32229, 69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф, 2033,12 грн. штраф.

03.10.2019 року до суду від представникв АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про збільшенння позовних вимог, згідно якої, заборгованість відповідача станом на 31.10.2018 року становить 197948, 69 грн, яка складається з: 5582, 69 грн заборгованість за тілом кредиту;, 177413, 6 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф, 9402, 32 грн. штраф.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав ПАТ КБ «Приватбанк».

З огляду на наведете з урахування позовної заяви про збільшення позовних вимог Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 197948, 69 грн та судові витрати у розмірі 2969, 23 грн.

02.03.2020 року через канцелярію суду від відповіда по справі надійшов відзив (вхід.№9695), в якому ОСОБА_1 зазначив, що позовні вимоги не визнає. Оскільки, вважає, що позивачем по спарві не надано до суду належних доказів, а саме документу в якому б містилися відомості про операції банку по виплаті грошових коштів ОСОБА_1 та підтвердження здійснення вказаних операцій, до матеріалів спарви не долучено первинних документів (касового, бухгалтерського обліку). У зв`язку з чим просить суд відповити у задволенні позову у повному обсязі.

16.02.2017 року відрито провадження по справі.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. З чим не погодився відповідач та 19.08.2019 року подав заяву про скасування заочного рішення суду.

16.09.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року у цивільній справі за позовом ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувано та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року повернуто позивачу заяву АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову по спарві.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року витребувано з АТ КБ «Приватбанк» ориганіли документів долучених до позовної заяви для огляжду в судовому засіданні.

Крім того, 12.11.2019 року ухвалою Малиновського районного суму м. Одеси прийнято до розгляду позовну заяву про збільшення позовних вимог.

У призначене судове засідання представник позивача, який повідомлявся про дату та час судового засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання представника позивача суду не повідомили. При звернення до суду з позовною заявою, представником позивача було зазначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку (а.с. 37).

02.03.2020 року ОСОБА_1 надав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначив, що відповідач не визнає факту укладання договору кредиту, факту отримання ним кредиту в сумі 5700 грн. Відоповідач звертає увагу суду, що ним не підписувались заява разом з «Умовами та правилами». Позивач не надав до суду ніякої заяви, що вчинена у письмовій формі, де булоб зафіксовано у письмовій формі умови договору кредиту або кількох документів, листів, телеграм, якими обмінялись сторони. При цьому, відповідач заперечує проти нарахування йому відсотків, пені, штрафів та комісії за кредитом з підстав неукладення з цього приводу договору.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили. У попередніх судових засіданнях представник відповідача адвокат Гаврилюк П.С. позов не визнав у повному обсязі з підстав та правової аргументації зафіксованої засобами фіксації процесу. 14.04.2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява (вхід.№15759) про розгляд справи за його відсутності.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21 травня 2018 року змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту АТ КБ «ПриватБанк».

З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та статут АТ КБ «Приватбанк».

29.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписалв Заяву № б/н від 29.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.6,7).

Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем договору та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 становить 197948, 69 грн., яка складається з наступного: 5582, 69 грн. заборгованість за кредитом; 177413, 60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф, 9402, 32 грн. штраф. (а.с.99-101).

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за договором № б/н від 29.03.2011 року та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. Проте, у відзиві на позов, відповідач зазначив, що позов не визнає, у зв`язку з неналежністю доказів доданих Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Як встановлено в судовому засіданні, 29.03.2011 року відповідач ОСОБА_1 як клієнт банку, підписав надруковану «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» про те, що він отримав картку, про що свідчить його підпис у зазначеній анкеті-заяві. До того ж суд додатков звертає увагу, що при візуальном порівнянні підпису в Анкеті-заяві і відзиві на позов підписи ОСОБА_1 є схожими, що ставииь під сумнів доводи відповідача, що кредит отримала невідома особа.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач 29.03.2011 року отримав кредит у розмірі 5700, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову.

Однак, «Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» не містить даних про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту, а також не зазначено яку саме карту, з наведеного переліку у анкеті-заяві, останнім було отримано у банку.

Разом з цим, у заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, обов`язок клієнта, зокрема погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

П. 2.1.1.2.4 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку встановлено, що підписання цього договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 1.1.7.11 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», який в свою чергу є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з наданим банком розрахунком, ОСОБА_2 становить 197948, 69 грн., яка складається з наступного: 5582, 69 грн. заборгованість за кредитом; 177413, 6 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф, 9402, 32 грн. штраф.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Між тим, судом критично оцінені доводи представника позивача про встановлення штрафних санкцій у вигляді штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 9402, 32 грн., а також заборгованості про процентам за користування кредитом у сумі 177413, 60 гривень, заборгованість за пенею та комісією у сумі 5050,00 гривень.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі № 347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з чим у задоволенні вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.03.2011 року, посилається Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18.05.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.02.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та комісії, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, що стосується 177413, 60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф, 9402, 32 грн. штраф, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» зазначених сум, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 29.03.2011 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Представник позивача у позовній заяві посилається на те, що відповідач року отримав кредит у розмірі 5700, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, але згідно анкети заяви від 29.03.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5700, 00 гривень, крім того, як вбачається з довідки сума кредитного ліміту збільшувалась та зменшувалась банком одноособово, тобто на момент отримання відповідачем кредиту заявлена сума не відповідає дійсності, оскільки вказані операції було проведено у відповідності до Умов та правил, що не є договором.

До того ж суд звертає увагу, що надані докази представником Позивача до позовної заяви про збільшення позовних суд не може оцінювати, як належні докази у зв`язку з тим, що згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вищезазначеним нормам чинного законодавства подані представником позивача письмові докази належним чином не засвідчені в порядку, встановленому частиною п`ятою статті 95 ЦПК України і пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання вбудь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через судшляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості, виписки про рух коштів по картці відповідача, а також довідок про видачу кредитних карток та встановлення кредитного ліміту вбачається, що 29.03.2011 року ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 300 грн., в наступному 30.03.2011 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 5700 грн. (а.с. 106).

Факт користування відповідачем кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення вбачається з розрахунку заборгованості, руху коштів та їх витрачання з подальшим поповненням рахунку.

Відповідач про втрату картки не заявляв, з заявами щодо несакціонованого використання коштів до банку не звертався, кредитні кошти знімалися за допомогою банкомату, а також здійснювалися грошові перекази, розрахунки за товари та послуги, відповідно відповідач мав в наявності платіжну карту, знав ПІН - код властивий даній карті, який видавався в спеціальному конверті при отриманні картки і відомий тільки Держателю картки. Відповідач також частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами.

Судом також, не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що відсутні відомості про видачу йому встановленого кредитного ліміту в розмірі 5700 грн., оскільки випискою про рух коштів по картці відповідача, а також довідокою про видачу кредитних карток та встановлення кредитного ліміту підтверджено про їх видачу.

Проте, оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту, і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5582, 69 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову по даній справі становить 197948, 69 гривень, з яких задоволено позовних вимог на загальну суму 5582, 69 грн.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2969, 23 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями від 15.01.2017 року та від 02.10.2019 року на загальну суму 2969, 23 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 89, 00 грн. (По справі позивачем заявлено вимогу за ціною позову 197 948, 69 грн., що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 5582, 69 грн., що становить 3%, а тому з частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 89, 00 грн. = 2969, 23 * 3 /100).

Керуючись ст. ст. 16,525,526,549,612,629,1050,1054 ЦК України, ст. ст. 4,12,13,81,89,141,258-259, 268, 280-285 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, , МФО 305299) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2011 року у розмірі 5582, 69 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 89 грн. 00 коп.

В іншій частині позову- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.06.2020 року.

Суддя: Леонов О.С.

22.06.20