провадження 2/201/182/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхового відшкодування та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхового відшкодування, коштів та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 27 березня 2013 року ним, ОСОБА_1 , було застраховано транспортний засіб Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. Вказаний транспортний засіб був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серія AM № 057477 від 27 березня 2013 року укладеним між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 .. Згідно з договором страхування: страхова сума становить 322723 грн.; франшиза за ризиком «ДТП» становить 1% страхової суми, тобто 3227.23 грн.; амортизаційний знос не враховується. На момент укладання вказаного Договору, вказаний транспортний засіб знаходився у кредитної заставі згідно з договором застави транспортного засобу № 6886417 , який був укладений 10 вересня 2008 р між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» в особі відділення № З ПАТ «ПУМБ» в м. Дніпропетровську та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 678507 від 10 вересня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 . З цих підстав вигодонабувачем за договором страхування був вказаний ПАТ «ПУМБ».

06 березня 2014 року впродовж строку дії договору страхування відбувся страховий випадок - пошкодження ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин: о 18 год. 15 хв. на 5 км 400 м автодороги Т-04-05 Дніпропетровськ - Хуторське під час руху на цьому транспортному засобі ТЗ позивач не порався з керуванням та виїхав у кювет, де зіткнувся з деревом. В результаті ДТП ТЗ отримав механічні пошкодження в передній та правій частині. В передбачені договором страхування строки позивач надав ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» письмову заяву про настання події та наявні документи згідно з переліком, передбаченим в розділі XII договору страхування, в тому числі довідку з відповідного компетентного органу.

Страховику було надано довідку про обставини ДТП, оформлену ВДАІ Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Вказана довідка повністю відповідає умовам пп. 12.2.5.1 п. 12.2 договору страхування, а отже, вона є для ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» необхідним та достатнім доказом факту настання ДТП та з`ясування обставин цієї події. Однак вказаний документ страховиком було проігноровано. Згодом позивач отримав від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» лист вих. № 2147-31 від 15 квітня 2014 року, згідно з яким йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що страхової випадок нібито не відбувався. Відповідач страхових виплат не здійснив.

10 вересня 2014 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду із відповідною заявою про виплату страхової суми. З метою обґрунтування позовних вимог був складений відповідний експертний висновок № 318/14 від 04 квітня 2014 року про оцінку вартості матеріальної шкоди заподіяної ТЗ та було проведене експертне транспортно-трасологічне дослідження, на підставі якого складений висновок № 1408-14 від 21 травня 2014 року. Вартість експертного дослідження № 1408-14 від 21 травня 2014 року склала 944 грн. 64 коп. що є витратами позивача по справі, та підтверджується рахунком № Рах-0609 від 08 травня 2014 року та квитанцією про сплату від 15 травня 2014 року.

Справа розглядалась судом першої та апеляційної інстанцій. Суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції визнали факт страхового випадку, що і було предметом спору. Однак, апеляційний суд Дніпропетровської області 01 жовтня 2015 року, виніс рішення по вказаній цивільної справі, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення суми страхового відшкодування. Підставою для відмовлення в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 вказано той факт, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, на момент розгляду справи в суді, ще не сплатив ПАТ «ПУМБ» повну суму кредиту за кредитним договором № 6785077, але при цьому просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування саме на свою користь, а не користь вигодонабувача, тобто, на користь ПАТ «ПУМБ».

22 жовтня 2015 року позивач сплатив ПАТ «ПУМБ» повну суму кредиту за вищевказаним договором, що підтверджується довідкою № П№/61 від 17 листопада 2015 року. Після чого ПАТ «ПУМБ» зняв з нього всі обмеження, які були накладені за вищевказаним кредитним договором № 678507 від 10 вересня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , що надає право саме позивачу вимагати від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» стягнення суми страхового відшкодування. Тому він звертається до суду з цією позовною заявою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року встановлено наступне: 06 березня 2014 року близько об 18 год. 15 хв. на 5 км 400 м автодороги Т-04-05 Дніпропетровськ - Хуторське сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Touareg, д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час ДТП автомобілю Volkswagen Touareg, д/н НОМЕР_1 , були спричинені механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 057477 від 27 березня 2013 року. Відповідно до вказаного договору страхування страхова сума становить 322 723 грн., франшиза за ризиком ДТП становить 1% страхової суми - 3 227 грн. 23 коп., амортизаційний знос не враховується.

Згідно із висновком судового експерта-товарознавця № 318/14 від 04 квітня 2014 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу від 04 квітня 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 209 316 грн. 26 коп. Таким чином, на думку позивача, розмір страхового відшкодування за даним страховим випадком визначається наступним чином: 209316.26 -16097.16-3227.23 = 189991.87 грн., де: 209316.26 грн. - вартість відновлювального ремонту; 16097.16 грн. - комплект підніжок (додаткове обладнання) (не є застрахованим згідно з Договором); 3227.23 грн. - франшиза за договором страхування. Крім того, страховий випадок виник ще 06 березня 2014 року, тобто з моменту його настання пройшло більше ніж 1131 день або 3 роки 1 місяць 4 дні. Кількість днів, по яким боржник прострочив виконання значно виросла з моменту настання страхового випадку, тому позивач ставить питання і про вказані збитки і просить врахувати як суми, які підлягають відшкодуванню.

Отже, позивачу завдано матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але фактично отримав відмову, страховою компанією не здійсненна виплата страхового відшкодування в передбачений законом строк. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказані збитки повинен відшкодовувати відповідач в повному обсязі в межах своєї відповідальності згідно договору з урахуванням відсотків, інфляційних втрат та витрат і просив стягнути всю вказану шкоду та судові витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні на адресу суду проти позовних вимог, викладених обставин і задоволення позову заперечував, вказавши на те, що все необхідне по закону і полісу вони виконали, ніякої шкоди не завдавали, позовні вимоги до них необгрунтовані, фактично просив розглянути справу за наявними матеріалами справи по закону без їх участі і в задоволенні позову до них відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника цього відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 27 березня 2013 року позивачем ОСОБА_1 було застраховано транспортний засіб Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. Вказаний транспортний засіб був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серія AM № 057477 від 27 березня 2013 року укладеним між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 .. Згідно з договором страхування: страхова сума становить 322723 грн.; франшиза за ризиком «ДТП» становить 1% страхової суми, тобто 3227.23 грн.; амортизаційний знос не враховується.

На момент укладання вказаного Договору, вказаний транспортний засіб знаходився у кредитної заставі згідно з договором застави транспортного засобу № 6886417 , який був укладений 10 вересня 2008 р між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» в особі відділення № З ПАТ «ПУМБ» в м. Дніпропетровську та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 678507 від 10 вересня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 . З цих підстав вигодонабувачем за договором страхування був вказаний ПАТ «ПУМБ».

06 березня 2014 року впродовж строку дії договору страхування відбувся страховий випадок - пошкодження ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин: о 18 год. 15 хв. на 5 км 400 м автодороги Т-04-05 Дніпропетровськ - Хуторське під час руху на цьому транспортному засобі ТЗ позивач не порався з керуванням та виїхав у кювет, де зіткнувся з деревом.

В результаті ДТП ТЗ отримав механічні пошкодження в передній та правій частині. В передбачені договором страхування строки позивач надав ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» письмову заяву про настання події та наявні документи згідно з переліком, передбаченим в розділі XII договору страхування, в тому числі довідку з відповідного компетентного органу.

Страховику було надано довідку про обставини ДТП, оформлену ВДАІ Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровській області. Вказана довідка повністю відповідає умовам пп. 12.2.5.1 п. 12.2 договору страхування, а отже, вона є для ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» необхідним та достатнім доказом факту настання ДТП та з`ясування обставин цієї події. Однак вказаний документ страховиком було проігноровано.

Згодом позивач отримав від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» лист вих. № 2147-31 від 15 квітня 2014 року, згідно з яким йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що страхової випадок нібито не відбувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Однак відповідач страхових виплат не здійснив. 10 вересня 2014 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду із відповідною заявою про виплату страхової суми. З метою обґрунтування позовних вимог був складений відповідний експертний висновок № 318/14 від 04 квітня 2014 року про оцінку вартості матеріальної шкоди заподіяної ТЗ та було проведене експертне транспортно-трасологічне дослідження, на підставі якого складений висновок № 1408-14 від 21 травня 2014 року. Вартість експертного дослідження № 1408-14 від 21 травня 2014 року склала 944 грн. 64 коп. що є витратами позивача по справі, та підтверджується рахунком № Рах-0609 від 08 травня 2014 року та квитанцією про сплату від 15 травня 2014 року.

Справа розглядалась судом першої та апеляційної інстанцій. Суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції визнали факт страхового випадку. Апеляційний суд Дніпропетровської області 01 жовтня 2015 року виніс рішення по вказаній цивільної справі, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення суми страхового відшкодування. Підставою для відмовлення в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 вказано той факт, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, на момент розгляду справи в суді, ще не сплатив ПАТ «ПУМБ» повну суму кредиту за кредитним договором № 6785077, але при цьому просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування саме на свою користь, а не користь вигодонабувача, тобто, на користь ПАТ «ПУМБ».

22 жовтня 2015 року позивач сплатив ПАТ «ПУМБ» повну суму кредиту за вищевказаним договором, що підтверджується довідкою № П№/61 від 17 листопада 2015 року. Після чого ПАТ «ПУМБ» зняв з нього всі обмеження, які були накладені за вищевказаним кредитним договором № 678507 від 10 вересня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , що надає право саме позивачу вимагати від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» стягнення суми страхового відшкодування. Тому він звертається до суду з цією позовною заявою.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року встановлено наступне: 06 березня 2014 року близько об 18 год. 15 хв. на 5 км 400 м автодороги Т-04-05 Дніпропетровськ - Хуторське сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Touareg, д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час ДТП автомобілю Volkswagen Touareg, д/н НОМЕР_1 , були спричинені механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 057477 від 27 березня 2013 року.

Згідно із п. 3.5.2.Договору «Страхуванню на умовах Договору підлягають ризики пошкодження ... застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди». Крім того, згідно п. 3.7. Договору «Страховик шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов та зобов`язань за цим Договором в межах ліміту відповідальності компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані ... з відновлювальним ремонтом такого ТЗ».

Таким чином, згідно умов договору, страховик, тобто відповідач по справі взяв на себе зобов`язання, згідно з яким позивачу по справі повинні бути сплачені як збитки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з ... відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Регіональний офіс ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» є філією ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі ст. 95 ЦК України. Місце укладення договору страхування - м. Дніпропетровськ. Позовна заява виникла із діяльності філії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а саме: Регіонального офісу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ливарна, 15. Тому позовну заяву пред`явлено за місцезнаходженням філії.

Крім того, страховий випадок виник ще 06 березня 2014 року, тобто з моменту його настання пройшло більше ніж 1131 день або 3 роки 1 місяць 4 дні. Кількість днів, по яким боржник прострочив виконання значно виросла з моменту настання страхового випадку, тому позивач вимушений уточнити свій позовні вимогі в частини суми, яка підлягає відшкодуванню.

Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із вказаних положень сума боргу за вказаний період виросла з 189 991.87 грн до 386 989.67 (триста вісімдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 67 коп. з урахуванням індексу інфляції та двійної облікової ставки НБУ згідно доданого розрахунку. Отже, позивачу завдано матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Позивач вважає, що вказані збитки повинен відшкодовувати відповідач в повному обсязі в межах своєї відповідальності згідно договору з урахуванням відсотків, інфляційних втрат та витрат, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу дійсно було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого його автомобіля та інші витрати, пов`язані з цим.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Судом встановлено, що 27 березня 2013 року позивачем ОСОБА_1 було застраховано транспортний засіб Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності. Вказаний транспортний засіб був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серія AM № 057477 від 27 березня 2013 року укладеним між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 .. Згідно з договором страхування: страхова сума становить 322723 грн.; франшиза за ризиком «ДТП» становить 1% страхової суми, тобто 3227.23 грн.; амортизаційний знос не враховується.

На момент укладання вказаного Договору, вказаний транспортний засіб знаходився у кредитної заставі згідно з договором застави транспортного засобу № 6886417 , який був укладений 10 вересня 2008 р між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» в особі відділення № З ПАТ «ПУМБ» в м. Дніпропетровську та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 678507 від 10 вересня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 . З цих підстав вигодонабувачем за договором страхування був вказаний ПАТ «ПУМБ».

06 березня 2014 року впродовж строку дії договору страхування відбувся страховий випадок - пошкодження ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин: о 18 год. 15 хв. на 5 км 400 м автодороги Т-04-05 Дніпропетровськ - Хуторське під час руху на цьому транспортному засобі ТЗ позивач не порався з керуванням та виїхав у кювет, де зіткнувся з деревом.

В результаті ДТП ТЗ отримав механічні пошкодження в передній та правій частині. В передбачені договором страхування строки позивач надав ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» письмову заяву про настання події та наявні документи згідно з переліком, передбаченим в розділі XII договору страхування, в тому числі довідку з відповідного компетентного органу. Порядок та умови здійснення страхового відшкодування визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1 ст. 22 цього Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 1.3 ст, 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно абз. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або іншій особі, яка має право на отримання відшкодування. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

22 жовтня 2015 року позивач сплатив ПАТ «ПУМБ» повну суму кредиту за вищевказаним договором, що підтверджується довідкою № П№/61 від 17 листопада 2015 року. Після чого ПАТ «ПУМБ» зняв з нього всі обмеження, які були накладені за вищевказаним кредитним договором № 678507 від 10 вересня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , що надає право саме позивачу вимагати від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» стягнення суми страхового відшкодування. Тому він звертається до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до вказаного договору страхування страхова сума становить 322 723 грн., франшиза за ризиком ДТП становить 1% страхової суми - 3 227 грн. 23 коп., амортизаційний знос не враховується. Згідно із висновком судового експерта-товарознавця № 318/14 від 04 квітня 2014 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу від 04 квітня 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 209 316 грн. 26 коп. Таким чином, розмір страхового відшкодування за даним страховим випадком визначається наступним чином: 209316.26 -16097.16-3227.23 = 189991.87 грн., де: 209316.26 грн. - вартість відновлювального ремонту; 16097.16 грн. - комплект підніжок (додаткове обладнання) (не є застрахованим згідно з Договором); 3227.23 грн. - франшиза за договором страхування.

Згідно із п. 3.5.2.Договору «Страхуванню на умовах Договору підлягають ризики пошкодження ... застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди». Крім того, згідно п. 3.7. Договору «Страховик шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов та зобов`язань за цим Договором в межах ліміту відповідальності компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані ... з відновлювальним ремонтом такого ТЗ».

Таким чином, згідно умов договору, страховик, тобто відповідач по справі взяв на себе зобов`язання, згідно з яким позивачу по справі повинні бути сплачені як збитки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з ... відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Позивач вважає таку відмову цього відповідача у виплаті страхового відшкодування у повному розмірі безпідставною, виходячи з наступного: згідно з п. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.5. Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 10.1. Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження належного позивачу автомобіля не призвели виключно навмисні дії водія ОСОБА_1 , навпаки в його діях не було встановлено порушень ПДР України. Вказано підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем.

Разом з тим, у відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, відповідач, страхова компанія, повинен був сплатити страхове відшкодування у повному розмірі відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля за вирахуванням зносу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до Узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання.

Згідно з Правовим висновком Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року щодо застосування наслідків порушення грошового зобов`язання: Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113цс14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також позивачем були понесені витрати на оплату послуг експерта для визначення дійсної суми збитків.

Відповідно до п. 34.2. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 34.3. Закону якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до вказаного договору страхування страхова сума становить 322 723 грн., франшиза за ризиком ДТП становить 1% страхової суми - 3 227 грн. 23 коп., амортизаційний знос не враховується. Згідно із висновком судового експерта-товарознавця № 318/14 від 04 квітня 2014 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу від 04 квітня 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 209 316 грн. 26 коп. Таким чином, розмір страхового відшкодування за даним страховим випадком визначається наступним чином: 209316.26 -16097.16-3227.23 = 189991.87 грн., де: 209316.26 грн. - вартість відновлювального ремонту; 16097.16 грн. - комплект підніжок (додаткове обладнання) (не є застрахованим згідно з Договором); 3227.23 грн. - франшиза за договором страхування.

Відповідно до ст. 32.7 цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Разом з тим, згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 8) ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми передбачено також ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування»: страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Оскільки зобов`язання відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрату кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика палата Верхового Суду у постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, зробила наступні висновки щодо застосування норм права: «... відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

«У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього». До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц,

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що - містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, відповідач - страхова компанія, відповідно до ст. 29, та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 1166, 1187, 1194 ЦК України та висновків щодо застосування норм права, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, та постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц, зобов`язана компенсувати позивачу не сплачену суму страхового відшкодування в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача частково задоволено, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача - страхової компанії) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Суд вважає безпідставним визначення самостійно відповідачем, страховою компанією, відсоткового співвідношення вини в ДТП позивача і іншої особи, оскільки це є прерогативою суду, а тому розраховує матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля позивача, спираючись на висновки експертів.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 189 991 грн. 87 коп., 3% річних за період 06 березня 2014 року по 10 квітня 2017 року в розмірі 17 661 грн., індекс інфляції за період 06 березня 2014 року по 10 квітня 2017 року в розмірі 196 998 грн. 67 коп., пеня - 7 141 грн. 58 коп., витрати на оплату висновку по звіту авто технічного дослідження - 944 грн. 64 коп. та судові витрати в сумі 1 899 грн. 92 коп., а всього 414 637 грн. 68 коп.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 15, 16, 18, 22, 265, 979, 988, 1166, 1172, 1187, 1188, 1194, 1195 ЦК України, ст. 3, 9, 12, 20, 22, 28, 29, 30, 33, 33-1, 35-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 189 991 грн. 87 коп., 3% річних за період 06 березня 2014 року по 10 квітня 2017 року в розмірі 17 661 грн., індекс інфляції за період 06 березня 2014 року по 10 квітня 2017 року в розмірі 196 998 грн. 67 коп., пеня - 7 141 грн. 58 коп., витрати на оплату висновку по звіту авто технічного дослідження - 944 грн. 64 коп. та судові витрати в сумі 1 899 грн. 92 коп., а всього 414 637 грн. 68 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 01 червня 2020 року.

Суддя -