Ухвала

02 червня 2020 року

м. Київ

справа № 521/5887/17

провадження № 61-7894ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як законного представника малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Малиновський районний відділ м. Одеси Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вселення та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як законного представника малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Малиновський районний відділ м. Одеси Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вселення та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення.

У грудні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

У іншій частині вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року змінено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення в зазначену квартиру та зобов`язано ОСОБА_2 та інших осіб не чинити перешкоди в користуванні цією квартирою.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, яка містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки наведена та підтверджена заявником обставина, а саме: отримання постанови суду апеляційної інстанції лише 07 квітня 2020 року, свідчить про пропущення процесуального строку з поважних причин.

Однак подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

За подання касаційної скарги справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 02 липня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк