28 травня 2020 року м.Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, -
ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вищенаведеним позовом мотивуючи його тим, що вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю зареєстрованою по релігійним канонам у період з 11.06.1995 р. по 01.04.2008 р., згідно із нормами ч. 2 ст. 3 СК України. Від сімейних відносин з відповідачем у них народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. у справі № 754/17380/15-ц, відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також щодо іншого сина, який на той момент був студентом НМУ ім. О.О. Богомольця, аліменти у розмірі 1/6 всіх видів заробітку щомісячно, до закінчення навчання.

На сьогоднішній день молодший син ОСОБА_5 здобуває вищу освіту у Київському інституті музики ім. Р.М. Глієра таким чином на нього розповсюджується норма ст. 199 СК України на денній формі навчання. У зв'язку з продовженням навчання син потребує матеріальної допомоги так як не має можливості влаштуватися на роботу, а матеріавльної допомоги, яку вона надає, йому недостатньо. Оскільки, відповідач є працездатним, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, позивачка вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які вона просить стягувати з відповідача щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2019 р. було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

У судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду судом. належним чином. Візив на позвону заяву до суду не надходив.

Враховуючи дані обставини та згоду представника позивача, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторони, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. у справі № 754/17380/15-ц, відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також щодо іншого сина, який на той момент був студентом НМУ ім. О.О. Богомольця, аліменти у розмірі 1/6 всіх видів заробітку щомісячно, до закінчення навчання.

За вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 199 СК України, визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 253/19 від 13.12.2019 р. ОСОБА_5 навчається на другого курсу денного (стаціонарного) відділення Державного вищого навчального закладу Київському інституті музики ім. Р.М. Глієра (а.с. 6).

Позивач стверджує, що відповідач має матеріальну можливість допомагати сину, будь-які докази щодо неплатоспрожності відповідача в утримуванні повнолітнього сина в матеріах справи відсутні, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнутиз відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до звкінчення навчання, тобто 30 червня 2022р.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 182, 184, 199, 200 СК України, ст.ст. 19, 259, 263-265, 274, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16 грудня 2019р. по закінчення навчання, тобто 30 червня 2022 року, включно.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя