Справа № 265/3307/20
Провадження № 2/265/1174/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 червня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/3307/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказували, що 27 листопада 2002 року на Азовській універсальній товарній біржі уклали біржовий контракт, за яким ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 придбали у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кв АДРЕСА_1 , право власності яких було на вказану квартиру зареєстровано в Маріупольському БТІ 12 грудня 2002 року. Додавали, що після укладення вказаного договору вони передали покупцям обумовлену угодою суму грошей, а відповідачі передали позивачам вказане житлове приміщення із технічною документацією. У момент укладення вказаної угоди нотаріального посвідчення біржового контракту не вимагалось. При цьому вказували, що незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення біржового контракту сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, виконавши умови угоди. При цьому ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , спадщину після смерті якої прийняла ОСОБА_7 . На підставі переліченого просили суд визнати біржовий контракт від 27 листопада 2002 року щодо придбання кв . АДРЕСА_1 дійсним.

Позивачі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, від яких надійшла до суду заява з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі до судового засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування.

Згідно із реєстраційного посвідчення БТІ м. Маріуполя № 41914 від 12 грудня 2002 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на праві власності на підставі біржового контракту № ВР-373 від 27 листопада 2002 року.

Відповідно до біржового контракту № ВР-373 від 27 листопада 2002 року вбачається, що на Азовській універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (загальної площі 67,6 кв. м., житлової площі 41,3 кв. м.), за яким ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 придбали у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які також діяли від імені неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказану квартиру за 18786 грн.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 11 червня 2019 року виконкомом Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 04 від 11 червня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 одружились, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

На підставі свідоцтва про смерть, видного 3 серпня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1342 від 3 серпня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 1/3 частка кв . АДРЕСА_1 була успадкована після смерті ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2017 року ОСОБА_7 , що також підтверджується відміткою нотаріусу в біржовому контракті від 27 листопада 2002 року № ВР-373.

Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004 року ЦК України (в редакції 2003 року), тому за п. 4 «Прикінцевих положень» ЦК України (в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року.

Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У ст. 8 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

На підставі переліченого вбачається, що положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не змінювали положень діючого на момент укладення спірного біржового контракту цивільного законодавства України про обов`язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни.

Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 27 листопада 2002 року, сторонами за яким були громадяни, укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду.

Натомість, враховуючи обставини справи, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі фактично відбувся договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 за біржовим контрактом № ВР-373 від 27 листопада 2002 року, оскільки сторони угоди повністю виконали умови вказаного договору.

На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Також відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлений позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на Азовській універсальній товарній біржі 27 листопада 2002 року, та відбувся між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , з одного боку, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з іншого боку.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141,223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (житлова площа - 41,3 кв. м., загальна площа - 67,6 кв. м.), який був укладений 27 листопада 2002 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , з одного боку, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з іншого боку, зареєстрований Азовською універсальною товарною біржею 27 листопада 2002 року (біржовий контракт № ВР-373) та Маріупольським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 2002 року, реєстр № 41914.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 25 червня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Суддя