Ухвала

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 463/5959/19

провадження № 61-5903ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочене виконання грошового зобов`язання зі сплати страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення пені, інфляційних втрат та процентів річних за прострочене виконання грошового зобов`язання зі сплати страхового відшкодування.

Позов обґрунтовано тим, що 31 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 457/15-Т/ЛВ. Об`єктом страхування зазначено транспортний засіб марки «Toyota Sequoia» номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску. Даний застрахований автомобіль 13 грудня 2015 року було викрадено. Звернувшись до ПрАТ «СК «Арсенал страхування», ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування не отримала, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львові від 07 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_1 Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 627 000,00 грн страхового відшкодування. Однак, дане рішення було скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року. Проте, постановою Верховного Cуду від 03 квітня 2019 року задоволено касаційну скаргу позивача та рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року скасовано, а рішення Личаківського районного суду м. Львові від 07 грудня 2016 року залишено в силі.

ПрАТ «СК «Арсенал страхування», виконуючи рішення суду, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 627 000,00 грн лише 16 квітня 2019 року, а тому вважала, що з відповідача підлягає до стягнення пеня за період з 18 жовтня 2016 року по 15 квітня 2019 року включно у розмірі 62 700,00 грн, яка обмежена 10-ма процентами від суми невиконаного зобов`язання відповідно до пункту 30.1 договору страхування. Також, на думку позивача, враховуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідач повинен сплатити на її користь 224 403,30 грн інфляційних втрат та 46 885,60 грн трьох процентів річних за прострочене виконання грошового зобов`язання зі сплати страхового відшкодування.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 752,40 грн пені, 224 403,30 грн інфляційних втрат та 46 885,60 грн трьох процентів річних за прострочене виконання грошового зобов`язання зі сплати страхового відшкодування. Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» в дохід держави 2 720,41 грн судового збору.

ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у березні 2020 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року касаційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал страхування» залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, зокрема запропоновано заявнику доплатити судовий збір у розмірі 15,04 грн.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема платіжне доручення від 29 квітня 2020 року № 22409507.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних у розмірі 46 885,60 грн, інфляційних втрат у розмірі 224 403,30 грн, пені у розмірі 62 700,00 грн, що у сумі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року (525 500,00 грн).

Доводи касаційної скарги свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для касаційного оскарження судового рішення у справі з ціною позову менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають перегляду в касаційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підставами касаційного оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зважаючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини другої статті 625 ЦК України за період коли судове рішення, на підставі якого з боржника стягнуто заборгованість, фактично не підлягало виконанню (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Оскільки недоліки касаційної скарги усунуто, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження в цій справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочене виконання грошового зобов`язання зі сплати страхового відшкодування, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року.

Витребувати з Личаківського районного суду м. Львова матеріали вищезазначеної цивільної справи № 463/5959/19.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик