справа №619/1323/20
провадження №2/619/750/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

В підтвердження позову ОСОБА_1 посилається на те, що 17 травня 2016 року між ним та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковником ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Наказом №274 від 15.08.2016 командира військової частини (по стройовій частині) польова пошта НОМЕР_3 військовослужбовця за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 - позивача по справі, який прибув для подальшого проходження служби з в/ч п.п. НОМЕР_4 з 15.08.2016 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Протягом 2016-2017 років позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідною довідкою. 21.11.2016 отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_5 . В період з 04.06.2018 по 10.09.2018 безпосередньо брав участь в операції об`єднаних сил та засобах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що також підтверджується відповідною довідкою.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №261 від 10.09.2018 військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_1 , помічника начальника служби тилу військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.09.2018 №105-РС в запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», направити для зарахування на військовий облік до Дергачівського РВК Харківської області. З 10.09.2018 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 за 2018, не отримав. Підстава: рапорт сержанта ОСОБА_1 - позивача по справі від 31.08.2018 №3169.
Відповідно до довідки від 12.10.2018 №646 період військової служби сержанта ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 з 15.08.2016 по 10.08.2018 зараховується до страхового стажу, ЄСВ сплачено повністю.
На підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №322/1/5 військова частина польова пошта НОМЕР_3 перейшла на умовне найменування НОМЕР_1 .
Отже, починаючи з 15.08.2016 по день фактичного звільнення зі Збройних Сил України, позивач по справі - ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .
Проте при звільненні і станом на теперішній час позивачеві не були виплачені грошові кошти в сумі 19822 грн., яка складається з: матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік - 8154 грн.; добові витрати (витрати на харчування) у відрядженні за період з 26.06.2018 по 27.08.2018 - 3780 грн.; грошова компенсація за невикористані щорічні додаткові відпустки 2016-2018 - 7888 грн.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виплати вищевказаної заборгованості та вирішення проблеми, яка утворилась, надавав всі підтверджуючі документи, проте жодної відповіді на численні листи позивач станом на сьогоднішній день не отримав.
У зв`язку із цим позивач вимушений звернутись із даним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Відповідно до частини XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
В квітні 2018 позивач перебував на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із проходженням військової служби. У зв`язку із цим позивачем було подано відповідний рапорт з підтверджуючими документами, а саме: виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3079 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону та довідка військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_6 від 24.04.2018 № 485, з проханням надати йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, пов`язаних із перенесеним лікуванням та станом здоров`я.
Проте, а ні тоді, а ні станом на сьогоднішній день така матеріальна допомога позивачу виплачена не була. У зв`язку із цим сума заборгованості відповідача в цій частині складає 8154 грн. Дана сума вирахувана позивачем, як середній показник заробітної плати (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором) за останній рік служби на підставі довідки № 10/645 від 12.10.2018 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виданої військовою частиною НОМЕР_1 .
З 26.06.2018 по 27.08.2018 позивач перебував у відрядженні у першому відділі військової прокуратури Донецького гарнізону (у м. Мирноград Донецької області), який знаходиться на території проведення операції об`єднаних сил у Донецькій області. Вказане підтверджується відповідною довідкою №1186-вих.-18 від 27.08.2018 Військової прокуратури Донецького гарнізону та посвідченням про відрядження №181 від 26.06.2018. Після повернення з відрядження позивачем було подано відповідний рапорт з вищевказаним свідоцтвом, в якому, з-поміж іншого зазначено, що триразовим харчуванням не забезпечувався, а також надано продовольчий атестат в/ч НОМЕР_7 від 05.07.2018 №26, який позивачем не використовувався. Однак, добові витрати (витрати на харчування), позивачу сплачені не були.
Відповідно до приписів Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 20.02.2017 №105, відрядження-направлення військовослужбовців Збройних Сил України за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу). Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 №98 (така сума відповідно до сказаної постанови КМУ складає 60 грн. на добу). Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).
Сума заборгованості відповідача в цій частині складає 3780 грн. З розрахунку 63 доби відрядження (відповідно до довідки та свідоцтва про відрядження) х 60 грн. (сума добових витрат, що мають виплачуватись).
Однак при звільненні грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2018 позивачу виплачена не була. Сума заборгованості відповідача в цій частині становить 7888 грн. Розрахунок: (5 днів (2016р.) + 14 днів (2017р.) +10 днів (2018р.)) х 272 грн/день - 29 днів х 272 грн/день = 7 888 грн.
Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
Представником відповідача - помічником командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи старшим лейтенантом юстиції Остапенком В.І. подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 та зазнає, що частиною 1 ст. 20 КАС України не передбачена підсудність місцевим загальним судам, як адміністративним судам, адміністративних справ щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахування, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатних громадян, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, Дергачівському районному суду Харківської області не підсудна дана справа. Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» № 1275-УІІ від 20.05.2014 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 17 у відповідності до якого в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частиною першою, шостою та двадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з іншими поважними причинами. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше як 10 календарних днів. Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо додаткових гарантій соціального захисту військовослужбовців в особливий період» № 1589-VII від 04.07.2014 внесено зміни до пункту 19 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачається, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якого дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеному в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. Таким чином, громадянин ОСОБА_1 не набув права на додаткові відпустки, передбачені статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому підстави для її компенсації відсутня. У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо не виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 25.01.2018 № 30 «Про бюджетну політику МОУ на 2018 рік» наказ на виплату матеріальної допомоги видається тільки в межах доведених обсягів на виплату матеріальної допомоги. У зв`язку з тим, що обсяги до військової частини НОМЕР_7 , у якій військова частина НОМЕР_1 перебуває на грошовому забезпеченні, не доведені, командиром військової частини не приймається рішення щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Також, командування військової частини НОМЕР_1 не знало намір та були відсутні підстави для виплати матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що військовослужбовець не писав рапорт та не надавав підтверджуючі обставини для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Відповідно п. 1.10 наказу Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року №402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця. Відповідно до п. 2.1 наказу Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року №402 забезпечення військовослужбовців та інших категорій продовольством здійснюється за нормами харчування військовослужбовців Збройних Сил України (далі - норми харчування), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 (426-200210.) "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту" (із змінами) (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426). Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 29 березня 200 року №426 ОСОБА_1 забезпечувався нормою № 1 загальновійськовою. Відповідно до підпункту 2 пункту 1 примітки № 1 норми 1 постанови Кабінету міністрів України від 29 березня 200 року №426. Військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу ВІЙСЬКОВОЇ служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах та Національній гвардії, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду. ОСОБА_1 ніяким способом не повідомляв командира військової частини, що не бажає харчуватися в їдальні і потребує компенсацію за харчування (в частині розвинута система компенсації за харчування, для виплати необхідно було подати рапорт про небажання харчуватися і необхідність отримання грошової компенсації за харчування, але цього він не зробив). Також, військова частина НОМЕР_1 - вважає, що військовослужбовець пропустив звернення до суду оскільки, відповідно до п.2.10 наказу Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року № 402 за час, що минув, продукти згідно з нормами харчування не видаються, грошова компенсація може виплачуватися за термін, що не перевищує загального строку позовної давності відповідно до чинного законодавства. Відповідно до пункту 242 «Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України» особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечений грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків складу військової частини. Відповідно до п. 5 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2018 №261 ОСОБА_1 10.09.2018 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Оскільки ОСОБА_1 не писав ніякі рапорти щодо не звільнення його, поки його не розрахують повністю, то перебіг позовної давності починається з 10.09.2018 та триває до 10.10.2018. Просить в задоволенні позовних вимог - відмовити в повному обсязі та закрити провадження, а справу розглядати без участі представника військової частини НОМЕР_1 .
У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 посилається на те, що у відповідності до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», грошове забезпечення включає в себе: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги. Таким чином, позивач як військовослужбовець Збройних Сил України потребує грошового забезпечення. Крім того, учасники бойових дій мають відповідний соціальний захист, який регламентується Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, позивач звертався до відповідача з відповідним рапортом щодо проведення розрахунків при звільнення, але позивача законні вимоги були проігноровані. Таким чином, при звільненні військовослужбовця, держава зобов`язана вчинити всіх заходів щодо проведення розрахунку з останнім. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді від 04 травня 2020 року провадження по справі відкрито і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від представника відповідача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Головко В.В. не з`явилися, в адресованій суду заяві підтримали позовні вимоги і просять розглядати справу за їх відсутності за наявними в справі матеріалами.

Відповідач представник помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи старший лейтенант юстиції Остапенко В.І. в адресованому суду відзиві на позов просив в задоволенні позовних вимог по справі відмовити в повному обсязі, провадження по справі закрити, а справу розглядати без участі представника військової частини НОМЕР_1 .

Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі на підставі ст. 279 ЦПК України. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

Судом було достовірно встановлено, що 17 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковником ОСОБА_2 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Наказом №274 від 15.08.2016 командира військової частини (по стройовій частині) польова пошта НОМЕР_3 військовослужбовця за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з в/ч п.п. НОМЕР_4 з 15.08.2016 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Протягом 2016-2017 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується відповідною довідкою. 21.11.2016 отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_5 . В період з 04.06.2018 по 10.09.2018 безпосередньо брав участь в операції об`єднаних сил та засобах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що також підтверджується відповідною довідкою.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 261 від 10.09.2018 року військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта позивача по справі - ОСОБА_1 , помічника начальника служби тилу військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.09.2018 № 105-РС в запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», направити для зарахування на військовий облік до Дергачівського РВК Харківської області. З 10.09.2018 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Доказів про те, що ОСОБА_1 отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 за 2018, надано суду не було.
На підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 № 322/1/5 військова частина польова пошта НОМЕР_3 перейшла на умовне найменування НОМЕР_1 . Таким чином, починаючи з 15.08.2016 по день фактичного звільнення зі Збройних Сил України, ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .
При звільненні ОСОБА_1 не були виплачені грошові кошти в сумі 19822 грн., що складається з: матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік - 8154 грн.; добові витрати (витрати на харчування) у відрядженні за період з 26.06.2018 по 27.08.2018 - 3780 грн.; грошова компенсація за невикористані щорічні додаткові відпустки 2016-2018 - 7888 грн.
Позивач звертався до відповідача з приводу виплати вищевказаної заборгованості та вирішення проблеми, яка утворилась, надавав всі підтверджуючі документи, проте відповіді не отримав (а.с. 26-37).
Відповідно до частини XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
В квітні 2018 році позивач перебував на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із проходженням військової служби, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3079 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону та довідка військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_6 від 24.04.2018 №485 (а.с. 20-22).
З 26.06.2018 по 27.08.2018 ОСОБА_1 перебував у відрядженні у першому відділі військової прокуратури Донецького гарнізону (у м. Мирноград Донецької області), який знаходиться на території проведення операції об`єднаних сил у Донецькій області. Вказане підтверджується відповідною довідкою №1186-вих.-18 від 27.08.2018 Військової прокуратури Донецького гарнізону та посвідченням про відрядження № 181 від 26.06.2018. (а.с. 25). У відповідності до довідки на а.с. 24 командира в.ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 .Шевченка ОСОБА_1 харчуванням триразовим не забезпечувався, згідно продовольчого атестату в/ч НОМЕР_7 від 05.07.2018 №26, останній позивачем не використовувався.

Відповідно до приписів Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 20.02.2017 №105, відрядження-направлення військовослужбовців Збройних Сил України за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу). Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 № 98 (така сума відповідно до сказаної постанови КМУ складає 60 грн. на добу). Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХП «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За змістом статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХП учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
При звільненні ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2018 роки виплачена не була. Сума заборгованості відповідача в цій частині становить 7888 грн. Розрахунок: (5 днів (2016р.) + 14 днів (2017р.) +10 днів (2018р.)) х 272 грн/день - 29 днів х 272 грн/день = 7888 грн.
Статтею 1, 2 Закону України №2011-ХП передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями ст. 2 Закону України №2011-ХП передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХП держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не ; працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі Сук проти України (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі Кечко проти України (Кесhко v. Uкrаіnе), згадане вище, пункт 23).
Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, ст. 116 КЗпП України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , суму невиплачених коштів в розмірі 19822 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з моменту оголошення рішення, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л. О. Якименко