Справа № 349/2232/19
Провадження № 22-ц/4808/763/20
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене у складі судді Рибія М.Г. 07 квітня 2020 року в м. Рогатині,

в с т а н о в и в :

18.12.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором б/н від 20.04.2010 року, укладеним між сторонами на суму 2 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, утворилася заборгованість, яка станом на 31.10.2019 року становила 28 658,44 грн., з якої: 1 501,35 грн. - заборгованість за кредитом; 25 316,21 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 340,88 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір між нею та банком про надання банківських послуг, однакне виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Рогатинського районного суду від 07 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання за кредитним договором і права АТ КБ «Приватбанк» не було порушено.

Суд першої інстанції вказав, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором, а також зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка, а позивач не надав жодних доказів щодо письмового повідомлення відповідачки про зміну процентної ставки та не довів, що ОСОБА_1 заборгувала 28 658,44 грн. за кредитним договором, оскільки за період з 01.09.2014 року до 31.10.2019 року остання повернула 7 102,62 грн., тобто більше ніж банк мав право вимагати, враховуючи, що на початок цього періоду заборгованість відповідачки складала: за кредитом - 2 263,38 грн. (1841,5 грн. поточної заборгованості та 421,86 грн. простроченої заборгованості); за процентами - 979,95 грн.; за пенею - 500,00 грн., а також збільшення в цей період процентної ставки з 30 % до 34,8 %.

При цьому, заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 року до 31.10.2019 року, якщо врахувати нараховану пеню 1 100,00 грн., кредит станом на 01.09.2014 2 263,38 грн. та проценти на кредит в цій сумі за ставкою 30 % річних 3 566,43 грн. могла б дорівнювати не більше 6 929,81 грн.

Крім того, виходячи із змісту розрахунку заборгованості, суд не включив до цієї суми штраф в розмірі 1 840,88 грн., нарахований у зв`язку з простроченням ОСОБА_1 станом на 31.10.2019 року, оскільки не встановив наявність такого.

У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказує, що судом не враховано того, що відповідно до підписаної відповідачкою заяви-анкети вона висловила свою згоду з тим, що така разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, тобто погодилася з формою договору, який є договором приєднання, ознайомилася з його умовами та зобов`язувалася неухильно їх дотримуватися. При цьому, сторонами було погоджено та відповідачкою підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», тобто ОСОБА_1 у письмовому вигляді погодилася з умовами кредитування.

Зазначає, що сторонами кредитного договору було досягнуто згоди щодо права банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, що визначено у п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30 % на рік, а далі відповідно до наказу Банку № СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року така була підвищена з 01.09.2014 року до 34,80 % та відповідно до наказу Банку № СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року з 01.04.2015 року до 43,20 %. Банк виконав умови договору та проінформував відповідачку про зміну відсотків по кредиту у виписці по рахунку згідно з п. 1.1.3.1.9 3 Умов та Правил надання банківських послуг, а після зміни процентної ставки остання не зверталася до банку із заявою про незгоду із змінами, про припинення кредитування не просила та не погасила всю заборгованість перед банком, тобто прийняла нові Тарифи та погодилася з їх зміною.

При цьому, часткова сплата відповідачкою коштів заборгованості є підтвердженням наявності кредитних правовідносин, визнанням умов договору, а відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування ним підлягають до задоволення в повному обсязі.

Також вказує, що сторони передбачили нарахування штрафу за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, однак суд першої інстанції фактично звільнив відповідачку від відповідальності за укладеним договором та порушив право позивача на стягнення неустойки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 20.04.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит на суму 2 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 13).

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 14-38).

У вказаній Довідці зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в місяць у розмірі 2,5 % в місяць; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за невчасне погашення заборгованості, яка дорівнює сумі пені(1), що розраховується шляхом ділення базової процентної ставки за договором на 30, та пені (2), що дорівнює 1% заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (за наявності прострочення по кредиту або процентами 5 і більше днів, при виникненні прострочення на суму від 50 грн.); комісію за зняття готівки; комісію за зняття власних коштів; комісію за моніторинг неактивної карти; комісію за отримання балансу на чек в банкоматах; комісію за безготівковий платіж; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» підписана ОСОБА_1 також 20.04.2010 року, що свідчить про її ознайомлення з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів(а.с. 14).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2019 року становить 28 658,44 грн., з якої: 1 501,35 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 25 316,21 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 840,88 грн. - заборгованість по судових штрафах (а.с. 9-12).

Позивач нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, вказаному в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» - 30 % річних за період з 24.12.2010 року по 31.08.2014 року, а за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 34,80 % та за період з 01.04.2015 року по 31.07.2019 року в розмірі 43,20 % відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, тобто у розмірі встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил передбачено сплату судового штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3.Умов та правил банк має право змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком.

Згідно п.п. 1.1.6.1., 1.1.6.2. Умов та правил зміни до цих Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку.

Пунктом 1.1.2.4 Умов та правил передбачено, що у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів він зобов`язаний звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість.

Також встановлено, що за період з 19.05.2010 року по 04.09.2019 року здійснювалося погашення заборгованості за кредитом. При цьому, відповідно до п. 2.1.1.3.3. Умов та правил клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів в розмірі здійснених клієнтом операцій та вартість послуг, визначених «Тарифами Банку», а при виникненні боргових зобов`язань п.п. 2.1.1.3.5., 2.1.1.12.9. передбачено списання з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою погашення заборгованості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Згідно ч. 3 вказаної статті, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою, зазначена процентна ставка, а також умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.04.2010 року, посилався на Тарифи Банку та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.

Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема: штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та його розмір і порядок нарахування; пеня у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100,00 грн., що нараховується як сума значення базової процентної ставки за договором, поділене на 30, та 50 грн. (одноразово) (п. 2.1.1.12.6.1.).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів, та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.04.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.12.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.04.2010 року шляхом підписання заяви-анкети.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді даної справи відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України.

Крім того, позивачем не надано «Тарифи Банку», на які банк посилається як на складову укладеного кредитного договору та на підставі яких здійснювався розрахунок заборгованості відповідачки.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якими встановлено заборону на збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентів, встановленого договором, відсутні підстави вважати правомірним нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами в розмірі 34,80 % за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року та в розмірі 43,20 % за період з 01.04.2015 року по 31.07.2019 року, оскільки у довідці про умови кредитування передбачена відсоткова ставка 30% річних.

Таким чином, за період з 01.09.2014 року по 31.07.2019 року відповідачка зобов`язана була сплачувати проценти у розмірі, щодо якого сторони дійшли згоди, тобто 30 % річних, що передбачено у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду».

Суд першої інстанції в цій частині дійшов вірного висновку про необхідність застосування для нарахування процентів за наданим ОСОБА_1 кредитом ставки у вказаному розмірі.

Посилання апелянта на те, що сторонами кредитного договору було досягнуто згоди щодо права банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку є безпідставними з огляду на вищевказане та вимоги ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Однак суд першої інстанції, при перерахунку заборгованості за кредитом, а саме за процентами, розрахованими за ставкою 30 % річних, помилково вважав, що відповідачкою погашено заборгованість за кредитом в повному обсязі, при цьому, провів суперечливий розрахунок заборгованості, враховуючи наступне.

Суд першої інстанції, зокрема, розрахувавши розмір процентів за період з 01.09.2014 року до 31.10.2019 року в сумі 3 566,43 грн., додав такий до заборгованості за кредитом станом на 01.09.2014 року (на дату одностороннього збільшення банком процентної ставки) в сумі 2 263,38 грн. (1 841,5 грн. поточної заборгованості та 421,86 грн. простроченої заборгованості) і заборгованості за пенею в сумі 1 100 грн. При цьому, вказав, що заборгованість відповідачки за період з 01.09.2014 року до 31.10.2019 року могла б дорівнювати не більше 6 929,81 грн., а сплата останньою коштів в сумі 7 102,62 грн. свідчить про повне погашення заборгованості. Однак таке суперечить встановленій судом обставині, що станом на 01.09.2014 року відповідачкою, крім того, не було погашено заборгованість за процентами в сумі 979,95 грн., яка розрахована за ставкою 30% річних, хоча згідно розрахунку банку така становить 803,95 грн., а також судом не враховано, що проценти нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи неповернення фактично отриманих та використаних позичальником коштів у добровільному порядку, а також вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Позивачкою за період з 01.09.2014 року по 04.09.2019 року здійснено погашення заборгованості за кредитом в загальній сумі 7 602,62 грн., з яких, зокрема, 509,66 грн. зараховано як погашення простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 252,35 грн. - як погашення поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 1 100 грн. - як погашення поточної заборгованості за пенею.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає до стягненнязаборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 1 501,35 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року позивачем нараховано проценти в розмірі 1 555,40 грн. (730,01 грн. - проценти на залишок поточної заборгованості за кредитом та 825,39 грн. - проценти на залишок простроченої заборгованості за кредитом), що розраховані за ставкою 34,8%, а за період з 01.04.2015 року по 31.07.2019 року - 28 697,47 грн. (5 506,25 грн. - проценти на залишок поточної заборгованості за кредитом та 23 191,22 грн. - проценти на залишок простроченої заборгованості за кредитом), що розраховані за ставкою 43,2 %.

Тому, нарахована заборгованість по процентах за ставкою 34,8% за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року та за ставкою 43,2% за період з 01.04.2015 року до 31.07.2019 року підлягає перерахунку за ставкою 30%, визначеною довідкою про умови кредитування.

Враховуючи часткову сплату відповідачкою процентів в сумі 5 740,61 грн., в тому числі 803,95 грн. заборгованості станом на 31.08.2014 року, позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості по процентах за користування кредитом підлягає до часткового задоволення в сумі 16 332,99 грн., з яких 490,16 грн. - не сплачені проценти за ставкою 30 % на залишок поточної заборгованості за кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року та 15 842,83 грн. не сплачені проценти за ставкою 30 % на залишок поточної заборгованості за кредитом за період з 01.04.2015 року по 30.07.2019 року.

Також відповідачка погодилася на умови кредитного договору щодо сплати штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, що підтверджується її підписом про ознайомлення з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», що міститься у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду».

Позичальником не спростовано розрахунок заборгованості щодо штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, складений позивачем, та факт відсутності заборгованості по кредитному ліміту, тому до стягнення підлягає штраф (фіксована частина) та штраф (процентна складова), передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Рогатинського районного суду від 07 квітня 2020 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 501,35 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 16 332,99 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 1 840,88 грн заборгованості по судових штрафах за кредитним договором, а всього 19 675,22 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 20.04.2010 року.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, частково покладаються на відповідачку пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 07 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки с. Верхня Липиця, Рогатинського району Івано-Франківської області) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код , м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 1 501,35 (одна тисяча п`ятсот одна грн. 35 коп.) грн. заборгованості по тілу кредиту, 16 332,99 (шістнадцять тисяч триста тридцять дві грн. 99 коп.) грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 1 840,88 (одна тисяча вісімсот сорок грн. 88 коп.) грн. штрафу за кредитним договором, а всього 19 675,22 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять грн. 22 коп.) грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 20.04.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 318,84 грн.витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»1 978,27 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.