КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/709/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.

при секретарі Орленко Т.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника Департаменту патрульної поліції на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

28 вересня 2018 року позивач Департамент патрульної поліції звернулось у суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , яким просили стягнути з відповідача на їх користь завдану його діями майнову шкоду у розмірі 13 421 грн. 55 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.11.2017 в Дарницькому районі м. Києві сталась ДТП за участю службового автомобіля ДПП «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берегу ) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_2 , в результаті якого службовий автомобіль зазнав пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2017, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП, та на нього накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Автомобіль «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_1 знаходиться у власності ДПП. Автотоварознавчим експертним дослідженням від 07.05.2018 встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_1 , у результаті ДТП, яка сталася 16.11.2017, станом на момент проведення експертного дослідження складає 13 421 грн. 55 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 представник Департаменту патрульної поліції подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованими та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Зокрема вказувала, що разом з позовною заявою позивач ДПП було надано докази того, що завдання останньому шкоди відбулося за участю та з вини відповідача, а також докази на підтвердження розміру завданої шкоди. Стверджувала, що жодних інших обставин ДПП доводити доказами не був повинен. Зазначала, що позивач не посилався у своїх позовних вимогах, щодо стягнення середнього заробітку з відповідача за заподіяну шкоду і не обгрунтовував цим свої позовні вимоги. А з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, обставини, які дають підстави для покладення на відповідача обмеженої матеріальної відповідальності повинні доводитися самим відповідачем, як завдавачем шкоди. Звернула увагу, що суд першої інстанції фактично переклав обов`язок доказування з відповідача на позивача чим порушив принцип змагальності та рівності сторін з посиланням на практику Європейського суду.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався процесуальним правом у відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України на звернення із відзивом на апеляційну скаргу.

У судове засідання призначене в приміщенні Київського апеляційного суду представник позивача Департаменту патрульної поліції та відповідач ОСОБА_2 не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідним спеціальним Законом України «Про національну поліцію», а так як в даному Законі відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної поліцейським, тому суд прийшов до висновку, що на поліцейського, як на працівника, поширюється трудове право, а відтак при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом Законів про Працю України. При цьому, висновок суду ґрунтується на вимогах ст. 132 КЗпП України. А оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру середнього місячного заробітку відповідача, в розмірі якого він повинен нести відповідальність за завдану шкоду, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права.

Судом встановлено, що 16 листопада 2017 року близько 10-00 за адресою : м. Київ, вул. Харківське Шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Департаменту патрульної поліції «Toyota Prius» н.з. НОМЕР_1 під керуванням інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 ( з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 - відповідача у справі.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2017, яка набрала законної сили 18.12.2017 (справа № 753/21808/17), ОСОБА_2 , 1987 р.н. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 340 грн. у дохід держави.

Зазначеною постановою встановлено , що 16 листопада 2017 року о 10 год. 00 хв. в місті Києві вул. Харківське шосе водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем "Тойота" д.н.з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем "Атаман" д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.(а.с. 10).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого власником автомобіля «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, є Департамент патрульної поліції (а.с.9).

У відповідності до висновку № 19/13-1/27-ЕД/18 від 07.05.2018 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, складеного 07.05.2018 судовим експертом ОСОБА_4 вартість матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, спричиненої власнику автомобіля «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час проведення експертного дослідження складає 13 421 грн. 55 коп. (а.с. 11-32).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства.

Спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Стаття 367 ЦПК України визначає межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положення ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Правилами ч.1,2 ст. 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

За приписом ч.4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Керуючись ст. ст. ч.1 ст.255, 367, 377 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою закрити.

Повідомити Департаменту патрульної поліції, що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

З моменту прийняття постанови рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року втрачає законну силу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: