Ухвала

Іменем України

23 червня 2020 року

м. Київ

справа №824/57/20

провадження №22-вк/824/81/2020

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1

про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 квітня 2018 року по справі №8/2018/19.0-7.4

боржник - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство "УкрСиббанк", Товариство з обмеженою відповідальнісю "Фінанс Консалтинг Захід",

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2020 року ОСОБА_1 , як новий кредитор, звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 11.04.2018 у справі №8/2018/19.0-7.4.

Заявник посилаючись на те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 11.04.2018 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 34 420,01 грн, просив видати виконавчий лист про стягнення з останнього на користь нового кредитора ОСОБА_1 суми боргу за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 09.11.2017, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк", а саме 29 697,00 грн заборгованості за простроченим кредитом, 3427,26 грн заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 450,00 грн заборгованості по комісії, 5,03 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 38,35 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, 2,37 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, 800,00 грн на відшкодування витрат сплати третейського збору.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Згідно з ч. 2 ст. 483 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Заявник ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Боржник ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Заінтересовані особи: Акціонерне товариство "УкрСиббанк", Товариство з обмеженою відповідальнісю "Фінанс Консалтінг Захід", належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 1 ст. 485 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та їхніх представників.

Дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2017 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі - Договір) (а.с. 18-20).

В пункті 5.2. Договору сторони погодили, що всі спори зі сторонами, що виникають за цим Договором або у зв`язку з ним (у тому числі щодо його тлумачення, виконання або порушення, зміни, припинення, розірвання або визнання недійсним, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України, 01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 33 (далі - Третейський суд).

У даному пункті Договору сторони також погодили, що у разі відступлення прав за Договором, третейське застереження зберігає силу для особи, на користь якої здійснено таке відступлення.

Рішенням діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 11.04.2018 у справі №8/2018/19.0-7.4 задоволено позов ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредитування.

З матеріалів справи також вбачається, що 11.10.2018 між ПАТ "УкрСиббанк" (клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" (фактор) укладено Договір факторингу №125, за умовами якого клієнт відступив фактору право вимоги за Договором №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 09.11.2017.

В цей же день - 11.10.2018 між ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" та ТОВ "Фінанс Консалтинг Захід" укладено Договір відступлення права вимоги №11-10/1, згідно якого ТОВ "Фінансова компанія "Укрфінстандарт" передало ТОВ "Фінанс Консалтинг Захід" право вимоги за вказаним вище Договором про надання споживчого кредиту.

30 жовтня 2019 року за Договором відступлення права вимоги №30-10/1 право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту від 09.11.2017 від ТОВ "Фінанс Консалтинг Захід" перейшло до ОСОБА_1 .

Після ухвалення Третейським судом вищевказаного рішення ОСОБА_1 , як новий кредитор, звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

За приписами ч. 3 ст. 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Зокрема положеннями пункту 2 частини 1 статті 486 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Підвідомчість справ третейським судам законодавцем визначено в статті 6 Закону України «Про третейські суди» (в останній редакції від 02.06.2016). Зокрема згідно підпункту 14 пункту 1 цієї статті третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, поширюються на правовідносини з питань виконання договору про надання споживчого кредиту.

Отже, на час укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . Договору про надання споживчого кредиту від 09.11.2017 та прийняття Третейським судом рішення 11.04.2018 Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З даного приводу Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц висловлено правову позицію, згідно якої спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Крім того, слід зазначити, що відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, то Третейському суду, в силу положень п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча.

Виходячи з суб`єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Торгово-промисловій палаті України за позовом ПАт "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд вважає, що даний спір не підвідомчий третейському суду.

Таким чином, наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 486 ЦПК України, для відмови ОСОБА_1 у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 11.04.2018.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 487 ЦПК України, за результатами розгляду заяви суд постановляє ухвалу про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 485, 486, 487 ЦПК України, -

У Х ВА Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 квітня 2018 року по справі №8/2018/19.0-7.4 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 23 червня 2020 року.

Суддя О.Ф. Мазурик