КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/367/2020
справа №752/2496/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Хоменко В.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: редакція інтернет-видання "Гордон", ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила:
1) визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в інтерв`ю інтернет-виданню "Гордон" (за посиланням https://gordonua.com/ukr/publications/gricenko-ya-zaproponuvav-mostovy-davay-ya-vtyagnu-ves-negativ-a-potom-ti-zarestrushsya-vpered-u-prezidenti-a-ya-budu-nachalnicom-shtabu-694840.html), а саме: "Але сина свого точно не ховав, як це робив ОСОБА_7 ";
2) зобов`язати ОСОБА_3 опублікувати протягом трьох днів з дня набрання рішенням законної сили на веб-сайті інтернет-видання "Гордон" (www.gordonua.com) з винесенням заголовку на головну сторінку сайту таким самим шрифтом, як і опубліковане 30 січня 2019 року, інтерв`ю, наступний текст спростування:
"Спростування недостовірної інформації про сім`ю
ОСОБА_8 читачі!
Я, ОСОБА_9 , спростовую поширену мною ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтерв`ю інтернет-виданню "Гордон" недостовірну інформацію про те, що Генеральний прокурор України ОСОБА_7 переховував свого сина ОСОБА_10 від військової служби в Збройних Силах України в 2014 році.
Я підтверджую, що на час публікування інтерв`ю 30 січня 2019 року, мені було достовірно відомо, що син ОСОБА_11 служив у Збройних Силах України в 2014 році, захищаючи Україну від збройної агресії Російської Федерації на ОСОБА_12 підтверджую, що ОСОБА_13 вступив до Збройних Сил України добровольцем.
Зважаючи на це, прошу вибачення у читачів та сім`ї ОСОБА_14 за поширення недостовірної інформації.
З повагою, ОСОБА_9 ";
3) стягнути з ОСОБА_3 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2 500 000 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 січня 2019 року в інтерв`ю інтернет-виданню "Гордон", що опубліковано за URL-адресою https://gordonua.com/ukr/publications/gricenko-ya-zaproponuvav-mostovy-davay-ya-vtyagnu-ves-negativ-a-potom-ti-zarestrushsya-vpered-u-prezidenti-a-ya-budu-nachalnicom-shtabu-694840.html, ОСОБА_3 вказав: "Але сина свого я точно не ховав, як це робили ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 чи той самий ОСОБА_17 переконаний: якби сини президентів, прем`єрів, міністрів, глав адміністрацій, суддів, прокурорів були там, то війна вже закінчилася б ...".

Після інтерв`ю ОСОБА_3 на своїй сторінці у соціальній мережі ОСОБА_18 здійснив таку публікацію: "Я знаю, що ОСОБА_19 -син дійсно доброволець, воїн, знаю, що він був в АТО, хоча й далеко не рік, як інші. Але воював, тому честь синові та хвала. Якщо мої слова його якось зачепили, то ОСОБА_19 -сину я приношу свої вибачення".

На переконання ОСОБА_1 висловлювання ОСОБА_3 є принизливими та дискредитуючими для її сім`ї, оскільки інформація про переховування сина від виконання військового обов`язку є неправдивою, відтак така інформація має бути спростована у той саме спосіб, в який була поширена.

Також вказує про спричинення моральної шкоди, яку оцінює в 2 500 000 грн.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що після публікації вся родина відчуває постійне обурення, гнів, неспокій та хвилювання, оскільки такі заяви дискредитують їх в суспільстві та підривають довіру, викликають осуд, через що вони змушені відволікатись від виконання своїх професійних обов`язків та переконувати громадськість, що поширена інформація це умисна неправда.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Дитинко О.В. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновку суду про те, вислів ОСОБА_3 є оціночним судженням, суд не взяв до уваги докази, які спростовують те, що її син проходив військову службу, відповідно спростовують твердження відповідача про переховування сина.

Вказує, що вислів відповідача є твердженням про конкретні дії. Окрім того, відповідач на своїй сторінці у соціальній мережі опублікував текст вибачення, що також свідчить, на думку скаржника, про вислів як фактичне твердження, а не як про оціночне судження.

Посилається на те, що в рішенні суду відсутнє обґрунтування щодо того, який саме контекст питання ОСОБА_20 ("Чому ОСОБА_21 не пішов на фронт в 2014 році?") став підставою для визнання заяви відповідача оціночним судженням.

Вказує, що суд послався на тематику інтерв`ю, але не вказав, якою саме є вона. Посилаючись на період надання інтерв`ю, суд не вказав в чому його особливість та яким чином це дає підстави для висновку про оціночне судження. Вказуючи, що заява ОСОБА_3 є оціночним судженням, сформованим за наслідками дій позивача, суд не зазначив, яких конкретно дій та в чому вони полягають. Вказує, що незрозуміло яку специфіку відносин між сторонами суд мав на увазі та яким чином це дає підстави для оціночного судження.

Зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правдивості своєї заяви, зміст якої в період військової агресії мав на меті, на твердження скаржника, принизити честь та гідність родини ОСОБА_19 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Чумакова Т.К. вказує на те, що висловлювання є допустимою критикою публічного діяча та не містять тверджень про переховування ОСОБА_10 від проходження військової служби. Також посилається на безпідставність та недоведеність вимог щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, а також на те, що її розмір ґрунтується на сумі, яка була сплачена ОСОБА_3 на рахунок Центральної виборчої комісії у зв`язку із виборами Президента України, що не відповідає критеріям для визначення розміру шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Рябченко В.В., не визнаючи апеляційну скаргу, вказує на те, що висловлювання відповідача в контексті запитання, тематики інтерв`ю та періоду його надання є оціночним судженням, сформованим за наслідками дій позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дитинко О.В. доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Чумакова Т.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечувала з підстав, зазначених у відзиві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 30 січня 2019 року на веб-сайті інтернет-видання "Гордон" опубліковане інтерв`ю ОСОБА_20 з ОСОБА_22 за посиланням https://gordonua.com/ukr/publications/gricenko-ya-zaproponuvav-mostovy-davay-ya-vtyagnu-ves-negativ-a-potom-ti-zarestrushsya-vpered-u-prezidenti-a-ya-budu-nachalnicom-shtabu-694840.html).

Відповідаючи на питання про те, чому не пішов на фронт у 2014 році, ОСОБА_3 серед іншого зазначив про те, що "але сина свого точно не ховав, як це робили ОСОБА_23 ОСОБА_24 чи той самий ОСОБА_25 ... Я переконаний: якби сини президентів, прем`єрів, міністрів, глав адміністрацій, суддів, прокурорів були там, то війна давно закінчилася б...".

30 січня 2019 році на своїй сторінці у Facebook ОСОБА_3 зазначив про те, що " ОСОБА_26 аж надто збурився моїм інтерв`ю ОСОБА_27 , де я сказав про високих чинів, які ховали своїх синів від мобілізації. Хтось повністю, хтось після кількох місяців в АТО завчасно повертав додому, чи до парламенту, чи до Укроборонпрому. Коли інших хлопців мобілізували на рік і більше. Це правда. І вибачатися, тим більше перед ОСОБА_19 , патологічно брехливим по життю немає за що і не буду. Я знаю, що ОСОБА_19 -син дійсно доброволець, воїн, знаю, що він був в АТО, хоча далеко й не рік, як інші. Але воював, тому честь синові і хвала. Якщо мої слова когось зачепили, то ОСОБА_19 -сину я приношу свої вибачення, на відміну Луценка-батька, який..".

Також судом установлено, що ОСОБА_6 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 м.Запоріжжя з 22 вересня 2014 року по 29 січня 2015 року, у період з 23 вересня 2014 року по 06 листопада 2014 року брав участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висловлювання відповідача в інтерв`ю ОСОБА_27 в контексті самого запитання, тематики інтерв`ю та періоду його надання, є оціночними судженнями, сформованими за наслідками дій позивача, а також з врахуванням специфіки взаємовідносин, які склалися між ними.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до змісту статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про інформацію" інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Статтею 27 Закону України "Про інформацію" передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Автором є особа, від якої пролунали певні висловлювання, зміст яких став підставою для позову про спростування недостовірної інформації. Автор одночасно є і поширювачем інформації. Автор відповідає за зміст повідомленою ним інформації. Поширювачем інформації також може бути особа, із використанням технічних можливостей якої поширена автором інформація набула ще більшого розголосу.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно положень статті 277 ЦК України і статті 12,13 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідним є визначення характеру такої інформації та з`ясування, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України» від 02 червня 2016 року зазначено, що суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі "Лінгенс проти Австрії", п.46). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє "фактологічне підґрунтя" для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення у справі "Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції", п.55). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення у справі "Бразільє проти Франції", заява № 71343/01, п.37, від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення "Патурель проти Франції", заява № 54968/00, п.37, від 22 грудня 2005 року).

В цій справі встановлено, що ОСОБА_3 , публічна особа, здійснив висловлювання, у якому вказує про іншу публічну особу, а саме ОСОБА_5 , у контексті того, що останній приховав від проходження військової служби свого сина ОСОБА_6 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обмежився вказівкою на загальні чинники, проте не вказав, які дії безпосередньо позивача у цій справі ОСОБА_1 (дружини ОСОБА_5 та відповідно матері ОСОБА_6 ) є наслідком цього висловлювання, в чому специфіка відносин сторін і тематика інтерв`ю та який їх вплив на формулювання висловлювання.

Натомість аналіз змісту висловлювання дає підстави для висновку про те, що таке побудовано у формі твердження фактичної обізнаності про існування певної обставини, яка може сформувати в уяві суспільства негативні враження.

Доводи представника відповідача у відзиві на апеляційну скарги в тій частині, що таке висловлювання є критикою, відхиляється колегією суддів, оскільки зміст поширеної інформації не містить безпосередньо критичного розгляду певного факту, надання йому оцінки, а зводиться до фактичного твердження.

Вирішуючи спір, колегія суддів враховує, що суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

Оцінюючі зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що поширена відповідачем інформація є фактичним твердженням, яке спростовуюється наявними у справі доказами, отже ця інформація є недостовірною.

При розгляді справи суд першої інстанції не проаналізував належним чином характер спірного висловлювання, унаслідок чого дійшов помилкового висновку, що такі є оціночними судженнями.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції, оскільки таке не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем у цій справі є ОСОБА_1 , отже вимоги в частині визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, оскільки ці особи не є учасниками справи.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, порушення душевної рівноваги, необхідність докладання зусиль для їх відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.

Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу.

Факт поширення відповідачем недостовірної інформації стосовно сина позивача, яка є відомим політиком, оцінюється з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, при цьому відшкодування втрат немайнового характеру повинні певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.

Установлені обставини у цій справі, характер та тривалість моральних страждань, зокрема і факт того, що відповідачем в день поширення інформації на власній сторінці Facebook зазначено про те, що " ОСОБА_19 -син дійсно доброволець, воїн, ... він був в АТО ... " та принесено вибачення останньому, колегія суддів уважає, що 1000 грн. є достатнім для відшкодування втрат немайнового характеру, а визначена позивачем сума є надто завищеною.

Відповідно до статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в інтерв`ю інтернет-виданню "Гордон" (за посиланням https://gordonua.com/ukr/publications/gricenko-ya-zaproponuvav-mostovy-davay-ya-vtyagnu-ves-negativ-a-potom-ti-zarestrushsya-vpered-u-prezidenti-a-ya-budu-nachalnicom-shtabu-694840.html), а саме: "Але сина свого точно не ховав, як це робив ОСОБА_7 ".

Зобов`язати ОСОБА_3 опублікувати протягом трьох днів з дня набрання рішенням законної сили на веб-сайті інтернет-видання "Гордон" (www.gordonua.com) з винесенням заголовку на головну сторінку сайту таким самим шрифтом, як і опубліковане 30 січня 2019 року, інтерв`ю, наступний текст спростування:
"Спростування недостовірної інформації про сім`ю
ОСОБА_8 читачі!
Я, ОСОБА_9 , спростовую поширену мною ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтерв`ю інтернет-виданню "Гордон" недостовірну інформацію про те, що Генеральний прокурор України Юрій Луценко переховував свого сина ОСОБА_10 від військової служби в Збройних Силах України в 2014 році.
Я підтверджую, що на час публікування інтерв`ю 30 січня 2019 року мені було достовірно відомо, що син ОСОБА_11 служив у Збройних Силах України в 2014 році, захищаючи Україну від збройної агресії Російської Федерації на Сході. Я підтверджую, що ОСОБА_13 вступив до Збройних Сил України добровольцем.
Зважаючи на це, прошу вибачення у читачів та сім`ї ОСОБА_14 за поширення недостовірної інформації.
З повагою, ОСОБА_9 ".

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 1000 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова