Справа № 717/789/19
Провадження № 2/724/10/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2020 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Руснак А.І.
секретаря судового засідання: Татарчук Л.А.
за участі сторін:
представника позивача: Думітращук В ОСОБА_1
представника відповідачів: ОСОБА_2 О ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в місті Хотині Чернівецької області справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О.Груп», треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Тумак Андрій Михайлович, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Марина Олександрівна, Державний реєстратор КП «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» Венгер Андрій Валерійович, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О.Груп» про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27 квітня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/05/240, згідно якого останньому було видано грошові кошти в сумі 122000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,00 % та терміном користування до 26.04.2017 року.
Зазначає, що відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, відповідач ОСОБА_4 мав здійснювати погашення відповідної частини кредиту щомісяця в розмірі та строки, визначені Графіком повернення кредиту та сплати процентів.
Однак, вказує, що взяті на себе зобов`язання відповідачем ОСОБА_4 не виконувалися, в зв?язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. ОСОБА_4 всупереч умовам кредитного договору, вимог ст.ст. 525, 629 ЦК України, односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за кредитним договором та порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором, а відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Так, по причині того, що ОСОБА_4 неналежно виконувалися взяті на себе зобов`язання по кредитному договору у зв?язку із чим, кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав та отримав наступні рішення судів про стягнення заборгованості із боржника ОСОБА_4 , а саме:
- Рішенням Кельменецького районного суду від 22.05.2014 року у справі
- Рішенням Сокирянського районного суду від 27.10.2016 року у справі
При цьому, зазначає, що провадження за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відкрито ухвалою Кельменецького районного суду від 25.11.2015 року у справі № 717/1974/15-ц.
В подальшому справа по причині відводів суддів Кельменецького районного суду була передана на розгляд Сокирянського районного суду.
Вказує, що станом на дату подання цього позову, вказані рішення судів не виконані. Доказом цього є постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2014 року для виконання виконавчого листа № 717/325/14-ц та постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2017 року для виконання виконавчого листа № 722/1460/16-ц, а також Інформація про виконавчі провадження (заведене) станом на 06.06.2019 року, арешт майна не скасовано.
Також, 09.08.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено Договір № 140/11/210, згідно умов якого ТОВ «ФК «Форінт» сплатив АТ «Райффазен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а АТ «Райффайзщен Банк Аваль» відступив ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитним договором № 014/05/240 від 27.04.2007 року, в обсязі та на умовах, що існували на Дату відступлення Прав Вимоги.
Так, на підставі заміни сторони в зобов`язанні Кредитному договорі, відбулася заміна сторони стягувача у виконавчих провадженнях, відкритих на виконання рішення Кельменецького районного суду від 22.05.2014 року в справі № 717/325/14-ц та рішення Сокирянського районного суду від 27.10.2016 року у справі № 722/1460/16-ц.
Таким чином, ТОВ «ФК «Форінт» є належним позивачем у справі, оскільки набула всіх прав та обов`язків кредитора за Кредитним договором № 014/05/240 від 27.04.2007 року та стягувача в зазначених виконавчих провадженнях.
Також, те що ТОВ «ФК «Форінт» є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» у даних правовідносинах, підтверджено Постановою Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 722/1460/16-ц.
Крім того, зазначає, що даним товариством, після набуття статусу правонаступника, під час виконання зазначених судових рішень, 04 грудня 2015 року ОСОБА_4 відчужив належну йому нежитлову будівлю (гараж) по АДРЕСА_1 , площею 584,9 кв.м. на користь ОСОБА_7 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 04.12.2015 року. Державна реєстрація відчуження відбалася 04.12.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень номеру запису про право власності № 12376931.
Так, вказує, що в подальшому новий власник ОСОБА_7 24 червня 2016 року вищевказане нежитлове приміщення відчужив на користь ОСОБА_5 шляхом укладення договору дарування. Державна реєстрація відчужень відбулася 24.06.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності № 15135956.
Далі, 23 листопада 2016 року ОСОБА_5 відчужила нежитлову будівлю (гараж) по АДРЕСА_1 , площею 584,9 кв.м. на користь відповідача ТОВ «Пастораль О.О.Груп» шляхом внесення до статутного фонду за актом приймання-передач б/н. від 05.10.2016 року, Державна реєстрація відчуження відбулась 23.11.2016 року державним реєстратором КП «Кельменецьке районне БТІ» Венгером А.В. із внесенням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень номеру запису про право власності № 17592413, який і є власником зазначеного майна на теперішній час.
При цьому, інформація про відчуження нежитлової будівлі міститься в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 164679584 від 23.04.2019 року.
Таким чином, враховуючи те, що Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.11.2015 року у справі № 717/1974/15-ц, яка є відповідним судовим рішенням, що є обов`язковим для виконання всіма, в тому числі і відповідачем ОСОБА_4 , прямо встановлено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна. Так, у ОСОБА_4 було відсутнє право відчужувати нежитлову будівлю (гараж) по АДРЕСА_1 , площею 584,9 кв.м. шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 04.12.2015 року.
Також, вказує, що ОСОБА_4 достеменно було відомо про те, що Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.11.2015 року у справі № 717/1974/15-ц заборонено відчужувати його майно в межах суми позову по справі № 717/1974/15-ц, оскільки в подальшому ним оскаржувалась винесена на виконання вказаної ухвали, постанова органу ДВС від 30.11.2015 року. За результатом розгляду скарги ОСОБА_4 постановлена ухвала Кельменецького районного суду від 23.02.2016 року, яка ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21.04.2016 року була скасована. Таким чином, ухвала Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25.11.2015 року у справі № 717/1974/15-ц є чинною та чітко зазначає, що арешт накладається на все майно ОСОБА_4 , і в ній не йдеться про окремо визначене майно або про те, що арешт не накладається на нежитлову будівлю (гараж) по АДРЕСА_1 , площею 584,9 кв.м. Подання ОСОБА_4 скарг в частині зняття арешту із спірного приміщення є доказом того, що останній був обізнаний про існування арешту на його майно.
Зазначає, що провівши відчуження зазначеного майна всупереч вимогам закону, ОСОБА_4 тим самим порушив права стягувача, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», оскільки унеможливлює виконання судового рішення, його укладено з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, він порушує публічний порядок, тим самим зазначений договір порушує права стягувача, суперечить вимогам закону, який обмежує дії власника щодо розпорядження своїм майном, за ним проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв?язку із накладенням арешту на нього, про що продавцю було відомо, а отже є підстави для визнання його недійсним.
Тому, вказує, що в даному випадку відповідачами при здійсненні своїх прав вчинено дії з наміром завдати шкоди іншим особам, не додержано моральних засад суспільства, та допущено порушення прав інших осіб шляхом зловживання своїм правом, внаслідок чого позивач змушений звернутися за захистом порушеного права одним зі способів, визначених законом, а саме: визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом скасування державної реєстрації права власності, та визнання права власності.
На підставі вищевикладеного, ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» просить визнати недійсним первісний правочин, а саме договір купівлі-продажу, що призвів до припинення права власності ОСОБА_4 на вказане приміщення. На підставі того, що станом на дату розгляду справи нежитлова будівля (гараж) по АДРЕСА_1 , площею 584,9 кв.м., яка належить ТОВ «Пастораль О.О.Груп», то вказане майно в порядку реституції підлягає поверненню до первісного власника ОСОБА_4 , який першочергово здійснив неправомірне відчуження вказаного майна.
24 лютого 2020 року від представника позивача ТОВ «ФК «Форінт» - Островського В.А. на електронну адресу Хотинського районного суду надійшла заява про залишення позовних вимог в частині повернення у власність ОСОБА_4 нежитлової будівлі (гараж) по АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні із підстав, викладених в позовній заяві, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (гараж), укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . При цьому, просила також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державні реєстрації за ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ТОВ «Пастораль О.О. Груп» на вказану будівлю. Однак, позовні вимоги в частині повернення у власність ОСОБА_4 нежитлової будівлі (гараж) по АДРЕСА_1 просила залишити без розгляду.
Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви із підстав, зазначених у поданому ним відзиві, оскільки вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими, безпідставними та незаконними, так як позивач ТОВ «ФК «Форінт» є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно укладеного з ним договору № 140/11/210 від 09.08.2018 року виключно в межах та обсягах, визначених Договором про відступлення прав вимоги. Саме тому зазначає, що позивач не може звернутися з відповідним позовом до суду, оскільки Договором про відступлення прав вимоги не передбачено та не визначено те, що ТОВ ФК «Форінт» може звертатися з позовами про визнання недійсними договорів, що були укладені між ОСОБА_4 та іншими громадянами України до набуття позивачем відповідних прав вимоги за договором відступлення прав вимоги. Отже, обсяг прав вимоги позивача не є безумовним. Так, позивач може звернутися до суду виключно з позовами про стягнення відповідної суми боргу, звернення стягнення на предмет іпотеки та щодо контролю виконання примусового стягнення у виконавчому провадженні.
Також, представник відповідачів ОСОБА_9 у поданому відзиві зазначає, що не вірно розтлумачує норми чинного законодавства та невірно обрав спосіб захисту порушених прав, адже в діях відповідача ОСОБА_4 відсутня недобросовістність відчуження майна, так як він веде господарську діяльність, як підприємець та розпорядився своїм майном на власний розсуд, продавши гаражі, щоб вкласти грошові кошти в інші, на його думку справи. При цьому, правочини відчуження цього майна ніхто із сторін цих правочинів не оскаржував та не визнавав в судовому порядку недійсними.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, про причину своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала.
Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, про причину своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала.
Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причину своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надав.
Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. в судове засідання не з`явилася, проте 05.12.2019 року надіслала суду, на виконання ухвали про витребування доказів, посвідчений нею 24 червня 2016 року за реєстровим номером № 3903 договір дарування нежитлової будівлі (гараж), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Третя особа Державний реєстратор КП «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» Венгер А.В. в судове засідання не з`явився, проте 27.11.2019 року від КП «Кельменецького РБТІ» надійшло повідомлення,що ОСОБА_10 не працює в складі КП «Кельменецьке РБТІ».
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Окрім того, ухвалою № 717/1974/15-ц Кельменецького районного суду від 23 лютого 2016 року було частково скасовано постанову в.о. начальника ВДВС Кельменецького РУЮ від 30.11.2015 року «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження». При цьому, знято арешт та заборону на відчуження майна, яке належить ОСОБА_4 , крім належної йому нежитлової будівлі молодіжно-розважального комплексу загальною площею 486,50 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 3187479 гривень (т.1 а.с. 14-15).
Також, 04 грудня 2015 року між ОСОБА_4 (продавцем) та ОСОБА_7 (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Тумаком А.М. При цьому, відповідно до п. 1 даного договору, продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв у власність належну продавцю на праві приватної власності нежитлову будівлю (гараж), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 2 договору, нерухоме майно, що відчужується за цим договором складається із будівлі літ. А1, загальною площею 584,9 кв.м. (т.2 а.с. 2).
Згодом, 24 червня 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування вищевказаної нежитлової будівлі (гаражу), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається із будівлі літ. А1, загальною площею 584,90 кв.м. (т.2 а.с. 64-65).
Так, на підставі вищевказаного договору, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна були внесені відомості про реєстрацію права власності № 15135956 від 24.06.2016 року за ОСОБА_5 на зазначене майно (т.1 а.с. 6-10).
Крім того, судом встановлено ОСОБА_5 передала до статутного капіталу ТОВ «Пастораль О.О.Груп» нежитлову будівлю (гараж), загальною площею 584,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, учасниками товариства було оцінено дану нежитлову будівлю в сумі 646800 гривень, про що складено Акт приймання-передачі та грошової оцінки майна від 05.10.2016 року (т.2 а.с. 111).
При цьому, на підставі вказаного акту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було внесено відомості про право власності за № 17592413 від 23.11.2016р. за ТОВ «Пастораль О.О. Груп» на нежитлову будівлю (гараж), загальною площею 584,9 кв.м. на підставі акту-приймання передачі від 05.10.2016р., згідно якого ОСОБА_5 передала до статутного капіталу ТОВ «Пастораль ОСОБА_11 . ОСОБА_12 вказане майно (т.1 а.с. 6-10).
Також, судом було встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 07.06.2016 року, відсутні відомості щодо обтяження нежитлової будівлі (гаражу), загальною площею 584,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
При цьому, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Відповідно до ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.
При цьому, нормами ст.ст. 215, 216 ЦК України передбачено, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи».
З огляду на зазначені приписи, правила ст.ст. 1 - 5, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Так, ст. 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України (в редакції на момент постановлення ухвали від 25.11.2015р.) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України в редакції станом на 25.11.2015р.).
Так, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції станом на 25.11.2015р.).
Отже, на час постановлення ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_4 належало на праві власності не лише нежитлове приміщення (гараж), площею 584,90 кв.м., але й нежитлова будівля молодіжно-розважального комплексу, що розташована по АДРЕСА_2 , нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_3 житлового приміщення квартири по АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,114 га в с. Вороновиця, Кельменецького району, Чернівецької області.
При цьому, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на момент вчинення спірного правочину, а саме 07.06.2020 року, під забороною відчуження перебувало лише нерухоме майно молодіжно-розважального комплексу по АДРЕСА_2 , яке належало ОСОБА_4 .
Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 722/2108/16-ц від 26 грудня 2017 року, ринкова варість нежитлової будівлі молодіжно-розважального комплексу із підвальними приміщеннями, що розташовані по АДРЕСА_2 може становити 5147170,00 гривень (т.1 а.с. 123-126).
Крім того, відповідно до висновку про вартість вищевказаного об`єкта оцінки, станом на 14.07.2017 року вартість вищевказаної будівлі складає 7 571 299,00 грн. (т. 1 а.с. 122).
Таким чином, відповідно до вищевикладеного, посилання представника позивача ОСОБА_8 , що режим дії ухвали про забезпечення позову, якою встановлено арешт майна, передбачає обмеження щодо всього майна боржника, судом до уваги не беруться.
При таких обставинах, оскільки вартість арештованого майна молодіжно-розважального комплексу по АДРЕСА_2 була достатньою для виконання рішення суду у справі № 717/1974/15-ц, а також враховуючи відсутність заборони на розпорядження іншим нерухомим майном, в тому числі нежитловою будівлею (гараж), що по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 здійснив відчуження даного майна шляхом укладення договору купівлі-продажу, який не суперечить чинному законодавству.
Також, судом було встановлено, що будь-яких інших доказів на підтвердження того, що спірне майно на момент укладення договору купівлі-продажу перебувало під забороною представником позивача не було надано.
Крім того, відсутні підстави щодо заборони ОСОБА_4 розпоряджатися нежитловою будівлею (гараж), що по АДРЕСА_1 .
За таких обставин, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (гараж) по АДРЕСА_1 , площею 584,9 кв.м. від 04 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. є необґрунтовані й безпідставні, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Оскільки у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу відмовлено, то вимога про скасування державної реєстрації права власності є похідною, а тому в її задоволенні також слід відмовити.
Крім того, ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-якій передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Так, судом було встановлено, що 09 серпня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» було укладено Договір № 140/11/210, відповідно до якого ТОВ «ФК «Форінт» сплатив АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ «ФК «Форінт» право вимоги за кредитним договором № 014/05/240 від 27.04.2007 року, в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
На підставі вищевикладеного, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідачів ОСОБА_9 у поданому відзиві на позовну заяву про те, що ТОВ «ФК «Форінт» є неналежним позивачем у даній цивільній справі про визнання договору купівлі продажу недійсним.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 658 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.06.2020 року.

Суддя: А.І. Руснак