Провадження № 2/522/615/20
18 червня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Бойко А.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -
ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики в загальній сумі 15682196,33 грн.
Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 13.12.2016 року вона позичила відповідачеві грошові кошти в розмірі 402800 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути ці кошти в строк до 31.12.2017 року, однак не виконав свої зобов`язання та відмовляється повернути позичені кошти та сплатити обумовлені угодою відсотки річних від суми заборгованості.
Ухвалою суду від 02.08.2018 року відкрито провадження у справі, та визначено порядок загального позовного провадження для її розгляду з призначенням підготовчого засідання на 08.11.2018 року.
08.11.2018 року у зв`язку з неявкою відповідача, підготовче засідання перенесено на 31.01.2019 року.
31.01.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.03.2019 року.
У зв`язку з подачею 14.03.2019 року відповідачем апеляційної скарги на ухвалу суду від 02.08.2018 року про відкриття провадження у справі, дана справа 26.03.2019 року направлена до апеляційної інстанції.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2018 року залишено без змін.
13.02.2020 року цивільна справа повернута до Приморського районного суду м. Одеси та призначена до розгляду на 23.03.2020 року.
Ухвалою суду від 17.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про проведенні судового засідання в режимі відеоконференції.
23.03.2020 року у зв`язку з запровадженням в Україні карантину, розгляд справи перенесено на 21.04.2020 року.
21.04.2020 року у зв`язку з неявкою сторін та запровадженням в Україні карантину, розгляд справи перенесено на 18.06.2020 року.
Ухвалою суду від 22.04.2020 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
У судовому засідання 18.06.2020 року протокольно відмовлено представнику відповідача у відкладенні судового засідання з причин запровадження карантину, з тих підстав, що режим запровадження карантину послаблено.
У судовому засіданні 18.06.2020 року представник позивача позов підтримав, просив задовольнити повністю, не заперечував про ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, викликаний належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням поважних причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, а 19.09.2017 року сторонами підписано додаток до договору позики від 13.12.2016 року, відповідно до умов яких ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 402800 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів в строк до 31.12.2017 року.
Оригінал вказаного договору оглянуто судом в судовому засіданні.
Пунктом 4.3 Договору позики передбачено за несвоєчасне повернення суми позики, передбаченої договором, обов`язок позичальника сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,1% суми позики за кожен день прострочення.
Пунктом 6 Додатку до договору позики від 13.12.2016 року передбачено виплату компенсації за несвоєчасне виконання обов`язків по виплаті існуючого боргу з боку Позичальника на користь Позикодавця в розмірі 5% річних від суми заборгованості з щомісячною виплатою, починаючи з 13.06.2017 року по день повернення всієї суми заборгованості.
13.06.2017 року відповідач отримав претензію позивача щодо добровільного повернення суми позики.
Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, у зв`язку з невиконанням взятих на себе відповідачем зобов`язань, з останнього підлягають стягненню позичені кошти в розмірі 402800 доларів США, що на день подачі позову складає 10725315, 32 грн.; 5% річних компенсації станом на 26.07.2018 року в сумі 580954,53 грн. (10725315,32 х 5%/12) х 13); пеня у вигляді 0,1% позики за кожен день прострочки, станом на 26.07.2018 року в сумі 4375926,48 грн. (10725315,32 х 0,1% х 408).
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8810,00 гривень (з врахуванням банківської комісії 8903,10 грн.), що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 26.07.2018 року на зазначену суму.
Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні повністю, суд стягує сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на повну суму.
Враховуючи те, що порядок визначення суми та порядок виплати зазначених витрат на оплату правової допомоги відповідає вимогам ст.. 137 ЦПК України, позовні вимоги задоволені, суд стягує суму витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем з відповідача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики в сумі 402 800 (чотириста дві тисячі вісімсот) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 5% річних за користування коштами у розмірі 580 954 (п`ятсот вісімдесят тисяч дев1ятсот п`ятдесят чотири) гривні 53 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) пеню за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 4 375 926 (чотири мільйони триста сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень 48 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 48 903 (сорок вісім тисяч дев`ятсот три) гривні 10 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 23.06.2020 року.
Суддя В.Я.Бондар