ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8604/18
провадження № 2/753/752/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.,

при секретарі Скромній І.О.

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Кредитної спілки «НРБ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 року КС «НРБ» звернулася до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила: стягнути з ОСОБА_1 на користь КС «НРБ» суму боргу загальним розміром 4 172 376,43 грн.; судовий збір у розмірі 62 585,65 грн. стягнути з ОСОБА_1 на користь КС «НРБ».

В обґрунтування вказує на те, що 23.10.2013 року між КС «НРБ» та ОСОБА_1 було укладено Мирову угоду по цивільній справі №753/11230/13-ц, яка була

затверджена Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.11.2013 року.

Умовами Мирової угоди визначено, що Відповідач визнає та підтверджує наявність простроченої заборгованості перед Позивачем за кредитними договорами: №164 від 04 липня 2007р., на суму 2 095 590,41 грн.; №.168 від 13 липня 2007р., на суму 695 158.36 грн.; №169 від 03 серпня 2007р. на суму 404 616,04 грн.; №1 71 від 29 серпня 2007р., на суму 171 316,44 грн.; №172 від 10 вересня 2007р. на суму 501 082,54 грн.; №189 від 10 червня 2008р., на суму 229 016,21 грн.; на загальну суму 3 637 815,95 грн. з врахуванням списаних відсотків, та визначено

порядок погашення заборгованості Відповідачем перед Позивачем.

Зокрема, пунктом 2.3 Мирової угоди було передбачено, що Відповідач, після

підписання Сторонами Мирової угоди, у строк до 23 листопада 2013 року здійснює

погашення боргу в розмірі 100 000 гривень.

Пунктом 2.4. Мирової угоди передбачено, що протягом одітого календарною року, після затвердження судом даної Мирової угоди, Васєніна

заборгованості за Кредитними договорами, в розмірі 3 537 815,95 грн.

Однак, під час виконання Мирової угоди Відповідач систематично порушувала

умови та не сплатив борі в повному обсязі. Останній платіж здійснено 27.04.2018 року, а станом на 08 травня 2018 року залишок непогашеного

боргу складає 3516316,95 грн.

Таким чином, не виконавши в повному обсязі затверджені положення Мирової угоди, Відповідач грубо порушив норми діючого законодавства, зокрема ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Крім того, нормами діючого законодавства та умовами Мирової угоди передбачена відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань.

Зокрема, пунктом 3 Мирової угоди передбачено, що у випадку порушення графіку сплати заборгованості більш ніж на 10 календарних днів. Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 5 відсотків від несвоєчасно внесеної частини боргу.

У зв`язку з тим, що Відповідач порушив графік погашення заборгованості, який передбачений Мировою угодою, йому було нараховано штраф в розмірі: 175 815,85 грн. - за несвоєчасне внесення платежу на суму 3 537 815,95 гри., згідно пункту 2.4. Мирової угоди.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, керуючись вищевказаною статтею Відповідачу було нараховано 3% річних за період з 23.10.2013 року по 03.05.2018 року на загальну суму 480243 гривні 63 коп., а саме: 23.10.13-19.11.2013- 8256,89 грн.; 20.11.13-04.06.2013-163418,02 грн.; 05.06.15-31.10.16-149255,51 грн.; 01.11.16-26.04.18-157286,76 грн.; 27.04.18-03.05.18-2026,45 грн.

Станом на 08 травня 2018 р. загальний розмір заборгованості Відповідача за Мировою угодою, включаючи штрафні санкції, становить 4 172 196 (чотири мільйони сто сімдесят дві тисячі сто дев`яносто шість) гривень 43 копійки.

Виходячи з умов Мирової угоди, кінцевим терміном сплати боргу є 23 жовтня 2014 року, з настанням якого починається відлік строку позовної давності.

Але, частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Оскільки Відповідач кілька разів здійснював погашення боргу за Мировою угодою частинами (зокрема, останній платіж було здійснено 27 квітня 2018 року) цей факт свідчить про визнання Відповідачем свого боргу перед Позивачем, тому на підставі ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності було перервано, тому станом на дат у звернення до суду строк позовної давності Позивачем не пропущено.

Представник позивача Пронько О.С. в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Борисенко М.О. просив відкласти розгляд справи та надати можливість ознайомитись з матеріалами справи.

Суд вважає дане клопотання зловживанням своїми правами, оскільки позовна заява надійшла ще 11.05.2018 році і у відповідача та її представників було досить часу на ознайомлення з матеріалами справи, тому ухвалив розгляд справи продовжити у відсутність відповідача та її представників.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києві від 08.11.2013 року у справі №753/11230/13-ц визнано мирову угоду, укладену між Кредитною спілкою "НРБ", ОСОБА_1 та ТОВ "Холдингова компанія "Київміськбуд", а саме про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Статтею 208 ЦПК України визначено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Як вбачається з повідомлення від 26.06.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павлюком Н.В. розглянуто заяву щодо примусового виконання ухвали №753/11230/13-ц Дарницького районного суду м.Києва, та повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Частиною першою ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києві від 05.08.2019 року по справі №753/11230/13-ц, провадження №6/753/835/19, відмовлено у відкритті провадження по заяві Кредитної спілки "НРБ" від 29.07.2019 року про приведення у відповідність виконавчого документу та поновлення строку пред`явлення виконавчого документу.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що оскільки КС «НРБ» звернувся до суду з позовом з тими самими вимогами та з тих самих підстав по яким ухвалою затверджено мирову угоду, тому в задоволенні позову в частині стягнення 4096780,00 грн. необхідно відмовити.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015.

А тому суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині нарахування суми штрафів, оскільки наданий позивачем розрахунок з 23.10.2013 року, а строк виконання мирової угоди один календарний рік, та приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову в частині стягнення штрафу в розмірі 175815,85 грн.

В задоволенні вимог щодо стягнення 480243,63 грн. 3% річних, також необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено не виконання мирової угоди ОСОБА_1 у добровільному чи примусовому порядку.

Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 62585,65 грн. в рахунок отримання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 2, 3 та 4 ст 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, для підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не було надано жодних документів, а тому в частині стягнення судових витрат позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Кредитної спілки «НРБ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: