Справа № 333/2687/18
Провадження № 2/333/1116/20
рішення

Іменем України

25 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

24.05.2018 року позивач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 116 грн. 93 коп. та судові витрати у розмірі 1 762 грн., посилаючись на те, що 06.07.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами Банку, складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вищевказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Однак, ОСОБА_1 порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 27 116 грн. 93 коп., яка складається з наступного: 4 600 грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом; 15 835 грн. 46 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 152 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8 .6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 279 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

13.08.2018 року у цивільній справі № 333/2687/18 ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2020 року вказане заочне рішення суду скасовано, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

19.02.2020 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підтверджуються належними доказами і не відповідають законодавству України. Зазначає, що відповідачем дійсно 06.07.2007 року було підписано анкету-заяву № б/н, згідно з якої позивачем відкрито на ім`я відповідача картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 500 грн. Однак, в зазначеній заяві були відсутні будь-які посилання на штрафні санкції. Крім того, при оформлені та отриманні даної кредитної картки, відповідач не був ознайомлений позивачем із змістом Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтуванні заявлених позовних вимог, та не підписував їх. Позивач не надав суду доказів на підтвердження тієї обставини, що саме ті «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку», які додані ним до позовної заяви (у відповідній редакції), становлять невід`ємну частину укладеного з відповідачем кредитного договору, та що відповідач був ознайомлений та погодився саме з ними, про що б свідчив підпис відповідача. Відсотки за користування кредитом повинні були нараховуватися позивачем у розмірі не вищому за рівень облікової ставки НБУ. Відповідач не згоден з нарахуванням позивачем одночасно штрафу та пені за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Наявність роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку позовна заява та додатки до неї не містять. Відповідач не згоден з нарахованою заборгованістю, вважає суму завищеною та неспівмірною із самою сумою кредиту. Також, відповідач зазначає з приводу строку позовної давності. Картку відповідачу було надано строком дії до червня 2011 року, загальна позовна давність тривалістю три роки пройшла, тому позивачем пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим відповідач просить суд застосувати відповідні наслідки пропущення строку позовної давності, передбачені законодавством України.

16.03.2020 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, зазначаючи, що строк позовної давності в даному випадку не сплинув, оскільки він був автоматично пролонгований, позивач відповідно до розрахунку заборгованості частково сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Представник відповідача по справі - адвокат Кириченко Р.В. надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, просить суд відмовити позивачу у задоволені позову. Також, просить у зв`язку з пропущеним позивачем строку позовної давності застосувати відповідні наслідки, передбачені законодавством України.

У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги надані сторонами заяви, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

06.07.2007 року відповідач підписала заяву про надання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» їй банківських послуг, а саме надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 500 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами 3% на місяць, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Згідно з даною заявою відповідач надав свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною картою складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з даною заявою від 06.07.2007 року, позивачем відповідачу видана кредитна картка № НОМЕР_1 , зі строком дії до 06.2011 року (а.с. 7, 89).

За приписами 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов даного кредитного договору, станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 27 116 грн. 93 коп., яка складається з наступного: 4 600 грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом; 15 835 грн. 46 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 152 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8 .6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 279 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 4, 5-6).

У вищевказаній заяві відповідача про надання позивачем йому банківських послуг відсутні домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Позивач в позові зазначає, що заявлені ними до стягнення з відповідача штрафи, передбачені пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем Умови та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили заявлені позивачем умови кредитування, в тому числі щодо сплати штрафів, зміни відсоткової ставки за користування кредитом тощо.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача суми штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не підтверджені належними, достовірними доказами, в зв`язку з чим дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Із заяви відповідача на надання банківських послуг від 06.07.2007 року не вбачається, що сторони погодили строк кредитування, який відповідає строку дії картки, однак, сторони не заперечують, що строк дії картки саме до червня 2011 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 червня 2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплатити проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана позиція узгоджується з правовим висновком Великої палати Верховного суду по цивільній справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року.

З огляду на вищезазначене, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитним коштами за період з 01.07.2011 року по 30.04.2018 року відсутні, оскільки вказана вимога є необґрунтованою.

Крім того, суд не вважає роздруківку із сайту позивача належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих суду підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами за період з 06.07.2007 року по 30.06.2011 року, суд приймає до уваги заяву відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності та відсутність контрозрахунку відповідача щодо розміру заборгованості по тілу кредиту та процентів. При вирішенні цієї заяви відповідача суд враховує наступне.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договором визначено погашення заборгованості за кредитом щомісячними платежами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, з 30.12.2008 року, тобто з моменту настання строку погашення чергового платежу, для АТ КБ «ПРИВАТБАНК» почався перебіг строк позовної давності.

В анкеті-заяві позичальника від 06.07.2007 року домовленості щодо збільшення строку позовної давності відсутні, доказів укладення договору про збільшення позовної давності в письмовій формі позивачем не надано.

Із заяви відповідача про надання позивачем банківських послуг вбачається, що тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами повинні були сплачуватись відповідачем щомісячними платежами.

З виписки кредитного рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідачем останній платіж по погашенню кредиту здійснено 28.11.2008 року на суму 350 грн., з цього часу відповідач більше карткою не користувався та кредитні кошти не погашав (а.с. 4-6).

З огляду на вищезазначене, з грудня 2008 року по грудень 2011 року (у зв`язку з невнесенням відповідачем чергового місячного платежу) почала обчислюватись позовна давність по пред`явленим позивачем позовним вимогам про стягнення тіла кредиту та процентів за його користування.

З наданої 16.03.2020 року позивачем виписки рахунку № НОМЕР_1 , не вбачається, що ОСОБА_1 користувалася даною карткою та здійснювала відповідні платежі (а.с. 90-92).

Отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 24.05.2018 року, тобто через вісім років з дня виникнення права вимоги, клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, суд дійшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначений статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно п. п. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із залишенням позову без задоволення, не підлягають стягненню і судові витрати.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 травня 2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик