Постанова

Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 204/3266/17

провадження № 61-35685св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року в складі судді Черкез Д. Л. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 46 740 дол. США зі сплатою 13,9 % річних протягом перших 30 календарних днів на строк до 11 жовтня 2017 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між

АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 (позичальником) і ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки.

У травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості, з якого вона дізналася, що процента ставка за кредитним договором, починаючи з 31 грудня 2008 року коливається, змінюючись при цьому щомісячно, то зменшується до 3 % то збільшується до 27,8 %.

Вказувала, що такі зміни процентної ставки призводять до збільшення її обсягу відповідальності без її на те згоди, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати припиненим договір поруки від 12 жовтня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 29 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для визнання спірного договору поруки припиненим. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що обсяг відповідальності позивача як поручителя за договором поруки від 12 жовтня 2007 року збільшився.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Підписуючи договір поруки від 12 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 погодилась з передбаченими ним умовами, при цьому їй були відомі всі умови договору про надання споживчого кредиту від 12 жовтня 2007 року. Зміна розміру процентної ставки була чітко передбачена кредитним договором, а тому у даному випадку не підтверджується факт збільшення обсягу відповідальності поручителя без її згоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою зібрані у справі докази, не дали належної оцінки умовам кредитного договору та договору поруки, тому помилково відмовили у задоволенні позову.

Так, пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з божником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Проте, починаючи з 31 грудня 2008 року процентна ставка починає коливатись, змінюючись щомісячно, з 13,9 % річних до 27,8 % річних. Відповідач без згоди поручителя збільшив обсяг її відповідальності.

Суди не правильно застосували до спірних правовідносин частину першу статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

21 травня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 46 740 дол. США, що еквівалентно 236 037 грн за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, на термін, не пізніше ніж до 11 жовтня 2017 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 12 жовтня

2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (кредитором), ОСОБА_3 (позичальником) і ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилась перед банком за виконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору

від 12 жовтня 2007 року.

Сторони договору поруки погодили, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (зокрема суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункти 1.3, 1.4 договору поруки).

Пунктом 3.1 договору поруки від 12 жовтня 2007 року визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,9 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Пунктом 1.3.2 кредитного договору сторони цього правочину також погодили, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених частиною першою пункту 5.2 договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору поруки, уклавши цей договір поручитель підтверджує, що, серед іншого, повністю розуміє всі умови основного договору (кредитного договору) та цього договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними.

Підписуючи договір поруки, ОСОБА_1 погодилась з передбаченими ним умовами, при цьому їй були відомі всі умови договору про надання споживчого кредиту від 12 жовтня 2007 року.

Суди також встановили, що у липні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2019 року у справі № 205/4119/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року в розмірі 13 613,62 дол.США та пеню - 33 338,39 грн.

На час розгляду цієї справи Верховним Судом рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2019 року у справі

№ 205/4119/16-цє предметом апеляційного перегляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Матеріалами справи підтверджується факт укладання основного кредитного договору та договору поруки, про що свідчать підписи сторін.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, оскільки встановлення кредитором процентів за кредитним договором (про які зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві) відбулося відповідно до умов кредитного договору, який забезпечений порукою останньої. Підписавши договір поруки, поручитель погодилась відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за порушення умов кредитного договору, тобто погодилася з його умовами.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що відсутні підстави, передбачені частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для визнання спірного договору поруки припиненим, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що обсяг відповідальності позивача як поручителя за договором поруки від 12 жовтня 2007 року збільшився.

Судами вірно оцінено докази - ксерокопії розрахунку заборгованості, як такі, що не є належними та допустимими на підтвердження зміни відсотків всупереч умовам договору кредиту та поруки.

Безпідставним є посилання у касаційній скарзі на пункт 2.1 договору поруки, яким передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з божником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, оскільки, підписуючи договір поруки,

ОСОБА_1 погодилась з передбаченими ним умовами, при цьому їй були відомі всі умови договору про надання споживчого кредиту. Зміна розміру процентної стави передбачена кредитним договором, однак у даному випадку не підтверджується належними доказами факт збільшення обсягу відповідальності поручителя без її згоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький