Постанова

Іменем України

01 червня 2020 року

м. Київ

справа № 755/10806/17

провадження № 61-821св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у складі судді Яровенко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є учасником бойових дій та з 1995 року перебуває на квартирному обліку у першочерговому списку на отримання житла. 17 грудня 2002 року Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація прийняла розпорядження № 1419 про надання йому однокімнатної квартири для тимчасового поліпшення житлових умов, про що йому стало відомо лише у жовтні 2016 року. Листом від 17 лютого 2017 року відповідач повідомив його, що розпорядження залишилося не виконаним у зв`язку з відсутністю у районі жилої площі, та повідомив, що підстав для надання жилої площі немає, оскільки кожний член сім`ї має у приватній власності 7,32 кв. м жилої площі, а додаткове надання будь-якої квартири призведе до забезпечення сім`ї жилою площею згідно із нормою - більше 9 кв. м та зняття з черги квартирного обліку. Зазначав, що така відмова є безпідставною та грубо порушує його право на першочергове отримання житла, як учасника бойових дій, оскільки відповідач не лише порушив вимоги діючого законодавства, а й не виконав власне розпорядження. Посилаючись на наведене, просив суд зобов`язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію виконати розпорядження від 17 грудня 2002 року № 1419 та надати йому однокімнатну квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що черга позивача на отримання житлового приміщення за датою прийняття на облік не надійшла, тому у ОСОБА_1 відсутні підстави для отримання житла поза чергою серед такої ж категорії осіб, які користуються такою ж пільгою на першочергове отримання житла та зараховані на квартирний облік раніше. Позивачем не надано та відсутні в матеріалах справи докази, які б підтверджували встановлення та наявність черговості осіб для тимчасового поліпшення житлових умов. При цьому в розпорядженні Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419 йдеться про задоволення прохання про надання однокімнатної квартири саме для тимчасового поліпшення житлових умов. Крім того, відсутні докази наявності в Дніпровському районі міста Києва квартир поточного звільнення. Суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог позивача порушить встановлений порядок надання житла і призведе до порушення прав інших осіб, що набули право на позачергове поліпшення житлових умов раніше позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для надання позивачу житла поза чергою серед такої ж категорії осіб, які користуються такою ж пільгою на першочергове отримання житла та зараховані на квартирний облік раніше.

Апеляційний суд дійшов висновку, що розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 1419 від 17 грудня 2002 року про тимчасове поліпшення житлових умов родини позивача до підходу черги квартирного обліку шляхом надання житлової площі поточного звільнення на частину сім`ї виконане не було у зв`язку з практичною відсутністю в районі житлової площі поточного звільнення, а за заявою позивача від 27 лютого 2004 року з його облікової справи були виключені батьки дружини у зв`язку з їх вибуттям на постійне проживання за межі м. Києва.

Апеляційний суд зазначив, що враховуючи зміни у складі сім`ї та те, що істотні умови, які були підставою для видання розпорядження від 17 грудня 2002 року № 1419 про тимчасове поліпшення житлових умов позивача змінилися, а тому підстави для його виконання відсутні.

Короткий зміст і узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що він звернувся до суду за захистом свого права на отримання, згідно з розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419 «Про надання жилої площі та інші квартирні питання» за дорученням голови Київської міської державної адміністрації від 26 листопада 2002 року № 27490, однокімнатної квартири для тимчасового поліпшення житлових умов без зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, тобто звернувся з вимогою до суду про зобов`язання відповідача виконати зазначене розпорядження, а не надавати йому житло поза чергою, як про це зазначили суди першої та апеляційної інстанцій. Розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419 не оскаржувалося та не скасовувалося, тому є чинним і підлягає обов`язковому виконанню. Суди першої та апеляційної інстанції не взяли до уваги докази щодо наявності звільнених житлових приміщень, які спростовують висновки судів щодо відсутності квартир поточного звільнення в Дніпровському районі міста Києва та підтверджують факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків. Також зазначив, що надання особі житлового приміщення у тимчасове користування з метою поліпшення житлових умов до моменту підходу черги на отримання нею житла в порядку, визначеному чинним законодавством України не є підставою для зняття громадянина з квартирного обліку.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної в місті Києві ради від 27 лютого 1995 року № 112 зараховано на квартирний облік по району ОСОБА_1 , 1948 року народження, складом сім`ї з чотирьох осіб: він, дружина - ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , 1980 року народження, син ОСОБА_4 , 1988 року народження, із зазначенням, що особи проживають у двокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 ; категорія облікової справи - учасник бойових дій, на території інших країн; підстава для взяття на облік - забезпечення жилою площею менше 7,5 кв. м, прописаний з 1988 року (а. с. 29).

Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 10 липня 1996 року № 473 внесено зміни до квартирної облікової справи позивача № 17907, змінено категорію квартобліку на - онкологічно хворий (а. с. 30).

05 листопада 1999 року ОСОБА_1 видано безстрокове посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 03 травня 2001 року № 375 внесено зміни до облікової справи позивача № 17907 родиною з 4-х осіб, з категорії обліку онкологічно хворі на - учасник бойових дій на території інших країн з 27 лютого 1995 року, вид забезпечення житлом - першочерговий (а. с. 31).

Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 19 березня 2002 року № 211 внесено зміни до облікової справи позивача № 17907 родиною з чотирьох осіб, включено батьків дружини позивача - ОСОБА_5 , 1926 року народження, та ОСОБА_6 , 1929 року народження, та вирішено рахувати на квартирному обліку шість осіб (а. с. 32).

Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419 задоволено прохання ОСОБА_1 , склад сім`ї шість осіб, проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , на квартирному обліку перебуває з 1995 року за категорією учасників бойових дій на території інших країн, справа квартобліку № 17907, у наданні однокімнатної квартири для тимчасового поліпшення житлових умов, за дорученням голови Київської міської державної адміністрації від 16 листопада 2002 року № 27490 (а. с. 7, 33)

Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 2004 року № 327 внесено зміни до облікової справи позивача № 17907, виключено батьків дружини позивача - ОСОБА_5 , 1926 року народження, та ОСОБА_6 , 1929 року народження, та вирішено рахувати на квартирному обліку чотирьох осіб (а. с. 34).

Відповідно до довідки, виданої 06 вересня 2004 року Міністерством охорони здоров`я України, ОСОБА_1 безстроково встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням.

Станом на 05 березня 2018 року відповідно до автоматизованого банку даних «Квартоблік» ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації по обліковій справі №17907 з 27 лютого 1995 року в першочергових списках за категорією «УБД, інтернаціоналісти». Номер черги ОСОБА_1 за списками: загальна черга (район/місто) - 5534/25064; першочерговий (район/місто) - 954/4205; за категорією обліку «УБД, інтернаціоналісти» (район/місто) - 53/214.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 43 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК Української РСР.

Згідно зі статтею 46 ЖК Української РСР поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також передбачено, що громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470 (далі - Правила).

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Таким чином, правильним є висновки судів попередніх інстанцій про те, що забезпечення позивача житлом можливе лише у порядку черговості з урахуванням часу зарахування на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Зазначений правовий висновок міститься наприклад, у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року

№ 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15, постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 438/1500/15-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 304/515/17.

Як на підставу задоволення позову ОСОБА_1 посилався на розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419, яким задоволено його клопотання про надання однокімнатної квартири для тимчасового поліпшення житлових умов, за дорученням голови Київської міської державної адміністрації від 16 листопада 2002 року № 27490 (а. с. 7, 33)

Відмовляючи у задоволення позову з указаних підстав, суди виходили з необґрунтованості та недоведеності таких вимог.

Верховний Суд погоджується з таким висновком.

Апеляційний суд встановив, що розпорядження від 17 грудня 2002 року № 1419 про тимчасове поліпшення житлових умов позивача не було виконане у зв`язку з відсутністю в районі жилої площі поточного звільнення та у зв`язку зі зміною надалі істотних умови, які були підставою для видання зазначеного розпорядження.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи.

Так, листом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 лютого 2017 року № 103-103/ОП/Б-133-1264 стверджено, що розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419 не було виконане у зв`язку з практичною відсутністю в районі жилої площі поточного звільнення.

За заявою ОСОБА_1 від 27 лютого 2004 року, розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 19 березня 2004 року № 327 з його облікової справи були виключені батьки дружини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з їх вибуттям на постійне проживання за межі м. Києва.

Заявник посилається на неврахування судами змісту пункту 54 Правил, відповідно до якого в окремих випадках на прохання громадян, що перебувають на квартирному обліку (в першу чергу тих, у яких настала черговість на одержання жилих приміщень), та громадян, що користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, у порядку тимчасового поліпшення житлових умов їм може бути надане жиле приміщення, яке не відповідає вимогам, передбаченим пунктом 51 і абзацом першим пункту 52 цих Правил, або за розміром менше від рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті зі збереженням відповідно права перебування на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків.

Верховний Суд відхиляє ці доводи, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові з урахуванням зміни умов, які були підставою для видання державною адміністрацією відповідного розпорядження. Тому відсутні підстави стверджувати про порушення прав заявника.

З урахуванням встановлених конкретних обставин у цій справі лише факт наявності розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2002 року № 1419 не може бути підставою для задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик