УХВАЛА

22 червня 2020 року

м. Київ

справа №751/4015/15

провадження № 61-8543ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приват Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 15 898,46 дол. США та 60 066,01 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приват Банк» до відповідачів в частині стягнення 465,03 дол. США - заборгованості за винагороду за користування кредитом, 37 118,74 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

Вищевказаною постановою рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року змінено в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягала стягненню з відповідачів шляхом зменшення загального розміру заборгованості з 15 898,46 дол. США до 15 433,43 дол. США та з 60 066,01 грн до 22 947,27 грн., а також в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

29 травня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Так скаржник узагальнено посилається на ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Зміст касаційної скарги являється викладом скаржником обставин справи, в обґрунтування незгоди з якими крім іншого скаржник цитує речення, вибрані з контексту судових рішень Верховного Суду України, Верховного Суду.

По-перше, Верховний Суд акцентує увагу скаржника на тому, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суди при вирішенні справ мають брати до уваги тільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, неврахування судами висновків Верховного Суду України не може бути підставою для касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином, посилаючись на судову практику, скаржнику у разі обґрунтовування вимог касаційної скарги постановами суду вищої інстанції необхідно посилатися на правові висновки, викладені в постановах саме Верховного Суду.

По-друге, скаржнику, посилаючись на такі постанови, слід вказувати, яку норму права застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні та який правовий висновок з приводу застосування цієї норми права у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд. Цитування окремо взятих з контексту фраз не є належним посиланням на правовий висновок.

Крім того, касаційна скарга не містить посилань на підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

За таких підстав касаційна скарга оформлена з порушенням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки не містить відомостей, які вимагає зазначати процесуальний закон - в касаційній скарги не вказано підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, та їх відповідне обґрунтування.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ПЦК України.

Беручи до уваги те, що особа звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року та на постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш