Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/730/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

23 червня 2020 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Миолаївської області Войнарівський М.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у порядку окремого провадження у якій просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування заяви посилається на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно для визнання прав на спадкування за законом.

Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

При цьому, такі факти можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження лише за умов, що:

- факти, які підлягають встановленню, мають юридично значимий характер, тобто відповідно до закону тягнуть за собою певні юридичні наслідки, як виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки;

- встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, аналіз наведених заявником обставин у заяві про встановлення факту, дає підстави для висновку, що встановлення даного факту необхідно для належного оформлення права на спадщину, а відтак, у даному випадку виник спір про право на спадщину.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі № 61-17353св18.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, факт який просить встановити заявник пов`язаний із вирішення спору про право, є позовною вимогою і підлягає розгляду в позовному провадженні, оскільки вбачається спір про право.

Згідно із вимогами ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відтак, оскільки заявник звернулася до суду із заявою в прядку окремого провадження з вимогами, які слід розглядати в порядку позовного провадження, справа в окремому провадженні розглянута бути не може, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 186, 259, 260, 261, 263, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу- відмовити.

Роз`яснити заявнику та її представнику, що вони мають право на звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку позовного провадження.

Роз`яснити заявнику та її представнику право звернення до суду із клопотанням про повернення сплаченого судового збору.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М.Войнарівський

23.06.2020