Справа № 562/482/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2020 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Кондратюк Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 В ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору факторингу недійсним

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в Здолбунівський районний суд з позовом про визнання недійсним договору факторингу. В позовні заяві зазначає, що 04 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1703/0808/55-031, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 139000 доларів США строком до 04 серпня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Того ж дня між ВАТ «Сведбанк» та нею укладено договір поруки № 1703/0808/55-031-Р-1, згідно якого вона поручилася за виконання ОСОБА_4 обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників.

Того ж дня, 28 листопада 2012 року TOB "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на підставі договору факторингу передало ТОВ "Кредитні ініціативи" набуте ним право грошової вимоги до боржника-позичальника ОСОБА_4 . За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором .

Тож самого дня укладено договір про уступлення права вимоги за іпотечним договором.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася, як вважає ТОВ «Кредитні ініціативи», заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04.08.2008 року укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк» та за договором поруки.

Вважає, що договір факторингу від 28.11.2012 року між ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», не відповідає нормам цивільного законодавства, порушує її права та законні інтереси, як поручителя по кредитному договору та договору поруки. Зазначає, що обидва відповідачі не були вправі укладати договори факторингу, так як не мають ліцензії на здійснення валютних операцій, необхідної в зв`язку з тим, що предметом кредитного договору є валюта долари США. Здійснення операцій з валютою не передбачено документами вказаного Товариства.

Відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» подано відзив на позов, в якому зазначає, що позивачем подано позов за спливом позовної давності. Стверджує, що ОСОБА_3 було відомо про наявність оспорюваного договору факторингу з вересня 2014 року, коли ТОВ «Кредитні ініціативи» було подано позов в Здолбунівський районний суд до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Справа № 562/2666/14-ц. Заявляє про застосування позовної давності. Окрім того, зазначає , що обставини, зазначені в позовній заяві, вже були предметом дослідження Верховного Суду в справі 562/2666/14-ц(Постанова ВС від 26.09.2019 року). Верховний Суд прийшов до висновку про законність договору факторингу. Просив в позові відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Представником ТОВ «Кредитні ініціативи» подано заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ОСОБА_4 в судові засідання неодноразово не з`являлися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Відзиву на позов не подали.

Розглянувши справу в судовому засіданні з участю представника позивача, дослідивши надані сторонами процесуальні документи, письмові докази суд прийшов до висновку про те, що позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників.

Того ж дня, 28 листопада 2012 року TOB "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на підставі договору факторингу передало ТОВ "Кредитні ініціативи" набуте ним право грошової вимоги до боржника-позичальника ОСОБА_4 . За цим договором фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором .

Тож самого дня укладено договір про уступлення права вимоги за іпотечним договором.

Згідно п. 2.1. договору факторингу від 28 листопада 2012 року, що укладений між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (Клієнт) та ТОВ "Кредитні ініціативи" (Фактор), Клієнт відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржникам, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників та у Переліку кредитних догорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває Права Вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає Клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому Сторони погодили, що Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, та Права Вимог по Договорам Забезпечення, укладених з Боржниками відступаються/передаються Клієнтом Фактору за цим Договором на основі "як є" без надання будь-яких пов`язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому Договорі .

Таким чином, згідно договору факторингу сторони погодили передачу Клієнтом Фактору права вимоги за кредитними договорами у валюті кредитування.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася, як вважає ТОВ «Кредитні ініціативи», заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04.08.2008 року укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Сведбанк» та за договором поруки.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Права позивачки ОСОБА_3 безпосередньо порушені укладеним договором факторингу На підставі оспорюваного нею договору ТзОВ «Кредитні ініціативи» пред`явлено до неї вимогу про стягнення заборгованості по договору, проводиться стягнення коштів у виконавчому провадженні. .

Про право заінтересованої особи на оспорення договорів зазначається в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року, прийнятою в справі № 756/668/15-ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Публічне акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання правочинів недійсними, котра розглядається Оболонським районним судом м.Києва.

Згідно вказаної Постанови : «Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб».

Ця Постанова має безпосереднє відношення до справи, що розглядалася Здолбунівським районним судом . Адже в Постанові Верховного Суду йдеться саме про той самий договір факторингу від 28 листопада 2012 року, щодо якого заявлено позов про визнання його недійсним.

Суд прийшов до висновку, що оспорювані договори факторингу та уступлення права вимоги за іпотечним договором, укладені всупереч вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч.1 ст.1078 того ж Кодексу предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимогиІ з змісту вказаних договорів вбачається, що предметом договору факторингу є виключно право грошової вимоги. Валюта не може бути предметом договору факторингу.

Судом встановлено і ця обставина не оспорюється відповідачами, що в ТзОВ «Кредитні ініціативи»(як в ТОВ ФК «Вектор Плюс») відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій. А тому вказане Товариство не було вправі укладати договір факторингу, предметом якого є саме право вимоги за валютним кредитним договором.

Відповідно до п. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» валютні операції це:

операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України;

операції, пов`язані з використанням валютних цінностей в

міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов`язань, предметом яких є валютні цінності;

операції, пов`язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

За Договором факторингу проведено відчуження боргів, визначених в іноземній валюті позичальник має погашати кредит, відсотки, комісії, інші платежі за користування кредитом в іноземній валюті.

Про те, що здійснення операцій відповідачами - факторами, предметом яких є передача права вимоги за кредитом в іноземній валюті, потребує відповідної ліцензії, зазначається в уже згадуваній постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року, прийнятою в справі № 756/668/15-ц .

Верховний Суд прийшов до висновку про те, що згідно пункту 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг.

Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Виходячи з висновків суду касаційної інстанції, здійснення операцій факторингу по оспорюваних договорах - права грошової вимоги у іноземній валюті, а не в гривні, є валютною операцією і потребує отримання ліцензії.

Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону «Про статус суддів та судоустрій» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідач-фактор не мав права на здійснення валютних операцій і тому, що такий вид діяльності відсутній у свідоцтві про реєстрацію цієї фінансової установи.

Згідно додатку до свідоцтва ТзОВ «Кредитні ініціативи» видами фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова установа без отримання ліцензій: фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; надання поручительств; надання гарантій, факторинг.

Тобто, відповідач має право здійснювати без ліцензії лише ті послуги, які зазначені у додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Така послуга як валютні операції в свідоцтві та в додатку до нього не зазначені.

Щодо незаконності передачі прав за іпотечним договором суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч.1 ст.1078 того ж Кодексу предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до вказаних норм предметом договору факторингу є виключно право грошової вимоги.

Грошова вимога - це вимога клієнта до боржника на підставі будь-якого договору, за яким боржник повинен виплатити клієнту певну грошову суму.

Відповідно ж до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року (зі змінами) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Отже, зобов`язання за договором іпотеки виконуються в натуральній формі, шляхом передачі предмета іпотеки іпотекодержателю, тобто банку.

Коли відбувається передача права вимоги за кредитним договором, передається тільки грошова вимога. При передачі права вимоги за іпотечним договором передається право на отримання предмета застави. Саме тому зобов`язання за договором іпотеки не можуть бути предметом договору факторингу.

Таким чином, вимоги клієнта до боржника, пов`язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу.

Передача права за іпотечними договорами здійснюється у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про іпотеку»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення права за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно абзацу другого частини другої статті 207 ЦК України, положення якого діяли на момент виникнення спірних правовідносин, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами,уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Оспорюваний договір факторингу не посвідчений нотаріально, відомості про відступлення права вимогами за іпотечними договорами не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Відповідач-фактор не мав права на уступлення права вимоги за іпотечним договором , так як такий вид діяльності (уступлення права вимоги за іпотечними договорами) відсутній у свідоцтві про реєстрацію цієї фінансової установи.

Оспорювані договори факторингу та уступлення права вимоги укладені відповідачами ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» без отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Обставини, вказані в позовній заяві, встановлені постановою апеляційного суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року в справі № 562/2258/15-ц, провадження № 22-ц/787/1185/2018 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсними кредитного договору та договору факторингу.

В постанові, зокрема, зазначається:

Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Судом встановлено, що у ТОВ "Кредитні ініціативи" як і у ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" відсутня ліцензія на вчинення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (Клієнт) та ТОВ "Кредитні ініціативи" (Фактор) без наявності у сторін цього договору ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, наявні правові підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_10 та визнання недійсним договору факторингу, що укладений 28 листопада 2012 року між ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 1701/1007/71-049, укладеним 25 жовтня 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_10 ».

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою апеляційного суду від 06 вересня 2018 року встановлено обставини щодо необхідності ліцензії та здійснення валютних операцій , відсутності такої ліцензії щодо однієї із сторін справи - ТОВ «Кредитні ініціативи» . А тому ця обставина не підлягає доказуванню.

Відсутність ліцензії на здійснення валютних операцій у відповідача є безумовною підставою для визнання правочину факторингу недійсним, таким, що не породжує права вимоги за кредитним договором.

При вирішенні питання про визнання договору факторингу та договору про уступлення права вимоги недійсними суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів сплати грошових коштів за відступлене право вимоги за договором факторингу від 28 листопада 2012 року. Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для висновку про недійсність зазначеного договору. Такий висновок випливає із правової позиції, що міститься в Постанові Верховного Суду України в справі № 916/2286/16 від 17 січня 2020 року (п.п.10.18-10.22).

Відповідачами не спростовано доводи, викладені в позовній заяві

Суд не приймає заперечення ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо відсутності підстав для задоволення позову, спливу позовної давності. Такі заперечення будь-якими доказами не стверджуються, мають голослівний характер. Доводи сторони позивача щодо виникнення права на пред`явлення позову в вересні 2019 року , коли йому стало відомо про оспорювані договори факторингу та іпотеки в зв`язку з відкриттям виконавчого провадження , відповідачем не спростовані.

Стверджуючи про відсутність підстав для задоволення позову відповідач посилається на розгляд Здолбунівським районним судом справи № 562/2666/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості. Справа переглядалася в апеляційному та касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 26.09.2019 року встановлено відповідність договору факторингу вимогам законодавства.

Суд виходить з того, що розгляд судом справи про стягнення грошових коштів не перешкоджає зверненню до суду з позовом про визнання договору факторингу недійсним, розгляду по суті справи. Предмет судового розгляду справи є різним. В межах справи про стягнення грошових коштів № 562/2666/14-ц вимога про визнання договору факторингу недійсним не заявлялася. З оглянутих судом матеріалів вказаної справи (а.с.176,18385, 195,216. 230,253, 260,277-278, 287) вбачається, що ОСОБА_3 повістки в суди першої та апеляційної інстанції не отримувала, під час розгляду справи присутня не була, копії судових рішень місцевого та апеляційного суду не отримувала.

Судові витрати слід віднести на відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13-16, 203, 207, 215, 216, 227, 1077,1078 ЦК України, ст. ст. 19, 24 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3, 15-17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 1, 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст.ст. 258-263 ЦПК України суд вирішив :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору факторингу недійсним - задовольнити .

Визнати недійсними договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» в частині передачі прав за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4 та договором поруки № 1703/0808/55-031-Р-1 від 04 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_3 ;

договір про уступлення права вимоги за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», в частині передачі прав за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04 серпня 2008 року укладеним між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4 та договором поруки № 1703/0808/55-031-Р-1 від 04 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_3

Стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» в користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн.80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М.Мичка