УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська скаргу Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», особа, дії, якої оскаржується Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в порядку виконання судового рішення щодо винесення постанови про арешт коштів боржника по зведеному виконавчому провадженню №1342962 та її скасування,

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області 03 березня 2020 року від представника ПАТ «Лисичанськвугілля» адвоката Бондарєвої В.В. надійшла зазначена скарга. Яка вмотивована тим, що 11 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіною Оленою Анатоліївною винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладені арешти на грошові кошти що містяться на рахунках відокремлених підрозділів ПАТ «Лисичанськвугілля» по зведеному виконавчому провадженню № 1342962.

Даною постановою старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіною О.А. від 11 листопада 2019 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках:

Код банку (МФО) 322313, назва банку АТ «Укрексімбанк»;

Код банку (МФО) 304665, назва банку філіал Луганське обласне управління АТ Ощад банк;

Код банку (МФО) 320627, назва банку ПАТ «Сбербанк»;

Код банку (МФО) 380805, назва банку АТ «Райфайзен Банк Аваль»;

Код банку (МФО) 300012, назва банку ПАТ «Промінвестбанк»;

Код банку (МФО) 304740, назва банкуСєвєродонецька філія АБ «Укркомунбанк»;

Код банку (МФО) 304416, назва банку філіал ПАТ «ПІБ» в м. Лисичанську;

Код банку (МФО) 320478, назва банку АБ «Укргазбанк»;

Код банку (МФО) 377090, назва банку АТ «ЄПБ»

та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржникам: ВП "Управління по забезпеченню та збуту продукції" ПАТ"Лисичанськвугілля", ВП "Шахта Привільнянська" ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП "Шахта імені Г.Г.Капустіна" ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП "Шахта імені Д.Ф. Мельникова" ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП "Шахтобудівельне управління" ПАТ"Лисичанськвугілля", ВП "Автобаза" ПАТ"Лисичанськвугілля", ВП "Інформаційно обчислювальний центр", ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП "Навчально-курсовий комбінат" ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП "Вузол виробничо-технічного зв`язку" ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП Санаторій-Профілакторій "Привілля" ПАТ "Лисичанськвугілля", ВП "Шахт Новодружеська" ПАТ "Лисичанськвугілля" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 18103384,68 грн..

Скаржник вважає, що Постанова старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіної О.А. від 11 листопада 2019 року про арешт коштів боржника незаконна та винесена з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження».

15 травня 2020 року адвокат Бондарєва В.В. надала заяву в якій вимоги викладені в скарзі підтримала в повному обсязі та просила слухати справу без її участі.

Старший державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з`явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Дослідивши надані матеріали суд вважає, що заявлена вимога підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (ч. 2. ст. 52 Закону).

Скарга вмотивована, зокрема і необхідністю застосування положень Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», з цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктом 14 частини 1 статті 31 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі наявності підстав, передбачених ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Лисичанськвугілля» є вугледобувним підприємством, основним видом економічної діяльності якого є добування кам`яного вугілля, що також підтверджується п. 3.1 розділу III статуту ПАТ «Лисичанськвугілля».

24 травня 2017 року набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", відповідно до ст. 1 якого тимчасово, до 1 січня 2022 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Оскільки, зведене виконавче провадження відкрито з приводу виконання рішень суду про виплату заробітної плати, інших виплат що належать працівникам у зв`язку з трудовими відносинами, то посилання скаржника на необхідність застосування п. 14 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» є необґрунтованими.

Що стосується доводу скаржника на неможливість звернення стягнення на кошти відокремленого підрозділу боржника, оскільки останній не має правосуб`єктності юридичної особи та не може бути визнаний в якості боржника, суд зазначає.

Пунктом 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Отже, враховуючи викладені вимоги закону, в даному випадку законом передбачено право органу ДВС у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У цьому зв`язку, доводи щодо неможливості накласти арешт на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, відкритих через відокремлені підрозділи, оскільки ці підрозділи не є боржниками у виконавчому провадженні, суперечать приписам ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", відтак суд не бере їх до уваги.

Однак, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст. 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях ст. 97 Кодексу законів про працю. Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Законом України "Про оплату праці" (зокрема статтями 15, 22, 24) визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 56 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувача. В той же час при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати заробітної плати, та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Відповідно до листа, наданого скаржником, постановою про арешт майна від 11 листопада 2019 року арешт накладено на рахунки необхідні для здійснення перерахування заробітної плати працівникам та прирівняних до неї платежів із надходження грошових коштів за реалізовану вугільну продукцію та інших надходжень.

Отже, накладення арешту на рахунки боржника які призначені для виплати заробітної плати, унеможливило своєчасну виплату заробітної плати іншим працівникам боржника, що призвело до порушення конституційних їх конституційних прав.

Враховуючи викладене, постанова винесена без виявлення серед всіх рахунків в банківських установах скаржника рахунків необхідних для здійснення перерахувань по виплаті заробітної плати, що призвело до накладення арешту на останні в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», свідчить про обґрунтованість вимог скарги ПАТ «Лисичанськвугілля» на дії головного старшого державного виконавця.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові ВС/КАС № 340/1018/19 від 17.01.2020 р., згідно якої рахунки для виплати зарплати є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою арешт не накладається, а їх виокремлення належить до повноважень виконавчої служби.

За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання дій старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіної О.А. з приводу винесення вказаної вище постанови незаконними та її скасування.

Керуючись ст. 447 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 18, 30, 31, 52, 56, ЗУ « Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на неправомірні дії та рішення старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника по зведеному виконавчому провадженню № 1342962 та її скасування - задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіної Олени Анатоліївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 11 листопада 2019 року по зведеному виконавчому провадженню №1342962 неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Бодіної Олени Анатоліївни про арешт коштів боржника від 11 листопада 2019 року по зведеному виконавчому провадженню № 1342962.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Луганського апеляційного суду апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 травня 2020 року.

Суддя: Д.Ю. Луньова