ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5548/20 Справа № 212/1050/20 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1050/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року, яке ухвалене суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2013 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 5 % - туговухість з 17 червня 2013 року до 01 липня 2014 року, з наступним переоглядом 01.07.2014 року.

При повторному переогляді 08.07.2014 року ОСОБА_1 встановлено відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 5 % безстроково.

Позивач вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, йому з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПРАТ «ЦГЗК»в рахунок її відшкодування 47 230, 00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, постійно відчуває суттєвий дискомфорт в повсякденному житті, шум у вухах, загальну слабкість, періодичний головний біль. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Також посилається на постанову Верховного Суду України від 12 грудня 2019 року по справі № 227/1240/17, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування позивачці моральної шкоди, завданої смертю чоловіка в розмірі 300 000,00 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, зменшивши розмір моральної шкоди з 10 000,00 до 5 000,00 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом проігноровано факт існування значного проміжку часу між перебуванням позивача у трудових відносинах з ВАТ «ЦГЗК» та виникненням у позивача скарг на здоров`я і встановлення йому у подальшому професійного захворювання, а саме скарги на здоров`я у позивача почалися через 17 років після звільнення з ВАТ «ЦГЗК».

Вважає, що у позивача виникли професійні захворювання внаслідок його роботи не тільки на ВАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, що підтверджується Актом розслідування професійного захворювання.

Зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.02.2020 року стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь позивача моральну шкоду за період його роботи на цьому підприємстві, тобто стягнення позивачем з кожного із відповідачів моральної шкоди є безпідставним збагаченням.

Судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості, він є необґрунтованим та не відповідає сталій судовій практиці при розгляді аналогічних справ.

Розмір втрати професійної працездатності є мінімальним, фактично ушкодження стану здоров`я позивача на виробництві не призвело до порушення професійної працездатності, а викликало погіршення стану його життєдіяльності.

Крім того, ПРАТ «ЦГЗК» піклується про своїх працівників, а саме забезпечує спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ПРАТ «ЦГЗК» просить задовольнити апеляційну скаргу ПРАТ «ЦГЗК», а в задоволенні апеляційної скарги позивача - відмовити, рішення суду зміни в частині розміру стягнутої суми, зменшивши її до 5000 грн.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 27.09.1984 року по 01.01.1985 року машиністом конвеєра дільниці підземної дробильно-конвеєрної Глеєватського рудника, з 01.01.1985 року по 01.03.1989 року підземним машиністом конвеєра на підземних роботах підземної дробильно-конвеєрної дільниці Глеєватського рудника кар`єра 1-2, з 01.03.1989 року по 02.04.1996 року гірничим підземним майстром підземної дробильно-конвеєрної дільниці кар`єра 1-2 «ЦГЗК», правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК».

02.04.1996 року був звільнений по переводу на Південний гірничо-збагачувальний комбінат, ст. 36 п. 5 КЗпП України (а.с. 38).

Відповідно до п.9,10,14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 квітня 2013 року, діагноз ОСОБА_1 нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (а.с.14-18).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 квітня 2013 рокупричинами виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 є робоче місце майстра виробничої дільниці: шум, рівень в дБ: 86-97при гранично допустимому 80; Умови праці майстра виробничої дільниці за рівнем шуму відносяться до ІІІ класу 2 ступеня шкідливості (а.с.14-18).

Пунктом 19 Акту встановлено, що керівництво РЗФ-2 ВАТ «Південий ГЗК» під час праці ОСОБА_1 порушило вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». У зв`язку з давністю переведення ОСОБА_1 в іншій підрозділ та неодноразовою зміною керівництва цеху, визначити персональний склад осіб, які порушили законодавство про охорону праці, неможливо.

Висновком МСЕК від 08 липня 2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в у розмірі 5% - туговухість з 17 червня 2013 року до 01 липня 2014 року, з наступним переоглядом 01.07.2014 року (а.с.9,10).

Згідно висновку МСЕК від 08 липня 2014 року (серія НОМЕР_1 ) позивачу ОСОБА_1 , при повторному переогляді, встановлено 5 % втрати професійної працездатності з 01 липня 2014 року, безстроково ( а.с. 09,10).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 квітня 2013 року, причиною професійного захворювання позивача є робота позивача, зокрема на підприємстві відповідача (11 років 07 місяців) в умовах шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, в тому числі з вини ПРАТ «ЦГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Посилання представника відповідача на те, що професійне захворювання у позивача виникло, внаслідок його роботи не тільки на ПРАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, колегією суддів не приймаються, оскільки з акту розслідування професійного захворювання 12.04.2013 року (а.с. 12-15) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є тривала робота, також і на підприємстві відповідача (11 років 07 місяці) в умовах шуму, параметри якого перевищували нормативні значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу встановлено лише 5% втрати професійної працездатності, тобто мінімальне ушкодження стану здоров`я на виробництві, які не призвело до порушення професійної працездатності, а лише викликало деякі погіршення стану життєдіяльності позивача, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, здатність та можливість позивача працювати за своєю професією надалі, жодним чином не компенсують позивачу шкоду, завдану втратою професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, та не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування такої шкоди.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що ПРАТ «ЦГЗК» піклується про своїх працівників, а саме забезпечує спецодягом, спецвзуттям та засобами індивідуального захисту, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки дані обставини не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завдану втратою професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 11 років 07 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 5 % безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги, як позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: