КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/3533/17 головуючий у суді І інстанції: Сенько М.Ф.
провадження №22-ц/824/7274/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сліпченка О.І., Іванової І.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем 07.10.2014 року кредитного договору банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 35628,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатоюза користування кредитом у розмірі 18% на рік суму залишку заборгованості за кредитом.Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, шляхом надання відповідачем банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом. Проте, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 15.11.2018 року має прострочену заборгованість в сумі 48978,77 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 18515,68 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 10310,87 грн.; заборгованості за пенею - 18515,50 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1636,72 грн..З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 48978,77 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, з підстав неналежного виконання останньою зобов`язань за договором.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року задоволено позов у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 23577,14грн. на погашення заборгованості за кредитним договором від 07.10.2014 року, що облікована станом на 27.11.2016 року, та 1600,00грн. судового збору.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 рокузаяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасувано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року, що ухвалене в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року відмовлено у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що відповідач від початку укладення договору почав порушувати його умови та щомісячний платіж сплачував у меншому розмірі та не кожного місяця, а також на погашення заборгованості за договором всього сплачено 48315,36 грн., а витрати по договору складали 94481,66 грн..

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в розрахунку заборгованості, в графі сум погашення заборгованості за наданим кредитом становить 0,00 грн., однак як вбачається з зазначених в даній графі сум, що відповідачем за період з 07.10.2014 року по 15.11.2018 року було сплачено 48315,36 грн. (а.с. 168), що свідчить про те, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість.Також, стосовно стягнення 4% пені, суд зазначив, що відповідача ознайомлено з умовами надання банківських послуг затвердженого наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, що говорить про те, що відповідач не був належним чином обізнаний про введення пені за прострочку в розмірі 4% не менше 100 грн. ( у раніше затверджені накази № PR-2014-6844441 від 23.07.2014 року та СП-2012-6797286 від 13.07.2012 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 35628,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких є клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позичальник, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 15.11.2018 р. у неї перед банком утворилась заборгованість по кредиту в сумі 48978,77 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 18515,68 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 10310,87 грн.; заборгованості за пенею - 18515,50 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1636,72 грн.

З наданого розрахунку також встановлено, що в графі сум погашення заборгованості за наданим кредитом становить 0,00 грн., однак із зазначених в даній графі сум вбачається, що відповідачем за період з 07.10.2014 року по 15.11.2018 року сплачено 48315,36 грн. (а.с. 168).

Відповідно до п.2.8 генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якою зазначений в умовах і правилах за кожен день прострочки.

Також, судом встановлено, що відповідача ознайомлено з умовами надання банківських послуг затвердженого наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, що свідчить про те, що відповідач не був належним чином обізнаний про введення пені за прострочку в розмірі 4% не менше 100 грн. (у раніше затверджені накази № PR-2014-6844441 від 23.07.2014 року та СП-2012-6797286 від 13.07.2012 року).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач належним чином виконав договірне зобов'язання перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач від початку укладення договору почав порушувати його умови та щомісячний платіж сплачував у меншому розмірі та не кожного місяця, а також на погашення заборгованості за договором всього сплачено 48315,36 грн., а витрати по договору складали 94481,66 грн., суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідач виконала своє зобов`язання у повному обсязі перед позивачем, що підтверджується випискою з рахунку, в якій зазначено, що відповідач в строк з «1» по «25» число кожного місяцясплачувала суми 1800грн.,1900грн., 2000,00грн.. Крім того, до суду не надано з Генеральню угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.10.2014 року, графіку погашення заборгованості, який би можливо було порівняти з випискою по рахунку та визначити наявні прострочені платежі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 525, 526, 1054, 1056 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «23» червня 2020 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко І.В. Іванова