ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2841/19
Провадження № 2/210/616/20
У Х В А Л А

іменем України

"23" червня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки Інни Анатоліївни про скасування рішень державного реєстратора та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

В судовому засіданні 23.06.2020 року ОСОБА_1 заявив клопотання, згідно якого просив застосувати до відповідача захід процессуального примусу та стягнути в дохід державного бюджету України штраф у сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки відповідач не виконує ухвалу суду про витребування доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила.

Суд, заслухавши клопотання представника позивача, дослідивши матеріали справи в обсязі, необхідному для вирішення даного клопотання, прийшов до наступного висновку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у Державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки Інни Анатоліївни належним чином завірену копію особової справи від 18.02.2017 року, реєстраційний номер 218, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану ухвалу отримано відповідачем 09.01.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 49).

27.01.2020 року судом повторно направлено копію ухвали суду від 10.12.2019 року, яку отримано відповідачем 12.02.2020 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, в т.ч. виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Як передбачено правилами ч.ч. 2,3 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, отже з аналізу даної правової норми вбачається, що застосування заходів процесуального примусу є правом, а не обов`язком суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (Рішення від 02 грудня 2010 у справі «Шульга проти України»). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (Рішення від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України»).

Разом з цим, хоча наведений у Цивільному процесуальному кодексі України перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками, не є вичерпними, проте конкретизовано, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче - як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Дійсно, в матеріалах справи маються поштові повідомлення (за підписом Копійка) про отримання відповідачем копії ухвали суду про витребування доказів.

Натомість, матеріали справи не містять відомостей про те, що дії відповідача свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які направлені на безпідставне затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Таким чином суд дійшов висновку, щодо відсутності обґрунтованих підстав для застосування заходів процесуального примусу до Державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області Копійки І. А. та накладення на останню штрафу.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 43, 44, 143-144, 146, 148, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до відповідача залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26 червня 2020 року.

Суддя: О. В. Хлистуненко