Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 2/1522/9831/11

Провадження № 61-47412 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,

Гулька Б. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

стягувач - публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року

у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування заяви зазначав, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2012 року у справі № 2/1522/9831/11 задоволено зустрічну позовну заяву публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Одеської філії акціонерного банку «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку заборгованості

за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 062/2007 у розмірі 36 637,45 доларів США, 79 254,93 грн та судових витрат у розмірі

1 477,50 грн з кожного. На виконання зазначеного судового рішення Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи.

07 лютого 2018 року між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено договір

про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 277, за умовами якого до нього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором

від 04 вересня 2007 року № 062/2007, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2 , договором застави від 04 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2 , договором поруки

від 04 вересня 2007 року № 062/2007, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк»

та ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд замінити

на нього стягувача - ПАТ «Брокбізнесбанк», у виконавчому провадженні щодо виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 05 червня 2012 року у цивільній справі № 2/1522/9831/11.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «Брокбізнесбанк», у виконавчому провадженні щодо виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2012 року у цивільній справі № 2/1522/9831/11

на ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року № 277 набув право грошової вимоги від ПАТ «Брокбізнесбанк»

за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 062/2007, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2 , договором застави

від 04 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк»

і ОСОБА_2 , договором поруки від 04 вересня 2007 року № 062/2007, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 .

При цьому районний суд зазначив, що в межах розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження не розглядається питання правомірності укладання договору про відступлення прав вимоги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року залишено без змін

Суд апеляційної інстанції, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, погодився з її висновком і зазначив, що вимоги заявника про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача, є обґрунтованими

та відповідають положенням статей 512, 514 ЦК України, статті 15

Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року, а також

на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах:

від 07 травня 2018 року у справі № 751/4072/14, провадження

№ 61-11378 св 18; від 23 травня 2018 року у справі № 520/430/14-ц, провадження № 61-13779 св 18; від 07 червня 2018 року у справі

№ 1601/9707/2012, провадження № 61-21142 св 18.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що договір про відступлення

(купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року № 277

не оспорюється, а до відзиву на апеляційну скаргу було додано квитанцію про підтвердження викупу боргових зобов`язань.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати і передати справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 07 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 2/1522/9831/11 із Приморського районного суду м. Одеси та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для заміни стягувача

у виконавчому провадженні та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють порядок правонаступництва кредитора.

Вказує, що апеляційний суд не зазначив в оскаржуваній постанові номер квитанції про підтвердження викупу боргових зобов`язань та суму грошових коштів, одержаних банком за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року № 227. Крім того,

в апеляційному порядку участь не приймав ОСОБА_1 .

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року ОСОБА_2 подала до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому виклала власні пояснення, міркування і аргументи щодо наведених у касаційній скарзі підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Вказує, що не отримала копій письмових доказів на підтвердження викупу заявником боргових зобов`язань банку, а також надає власну оцінку договору про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу) від 07 лютого 2018 року № 227.

У січні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , який вказує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, просить залишити її

без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України

від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено,

що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких

не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку,

що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року,

якою залишено без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси

від 04 червня 2018 року, ухвалено з додержанням норм матеріального

та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків

не спростовують.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 442 ЦПК України.

Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником

у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні

з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження (частина третя статті 442 ЦПК України).

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження

з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно

до положень глави 47 ЦК України.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор

у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, зміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 442

ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином

чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту вищевказаних норм права.

Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Встановивши, що відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого 2018 року № 277 Журбас Д. В.,

як новий кредитор, набув прав вимоги до боржників у виконавчому провадженні щодо виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2012 року у цивільній справі № 2/1522/9831/11, врахувавши наведені норми права та правовий висновок Верховного Суду України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше

не встановлено договором або законом.

Судами також встановлено та з матеріалів справи вбачається,

що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не оспорили у судовому порядку договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 лютого

2018 року № 277, а правомірність укладання вказаного правочину

не є предметом розгляду в указаній справі.

Безпідставними є посилання касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки його неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження (частина третя статті 442 ЦПК України), при цьому під час розгляду справи у суді першої інстанції ним подавалася заява про розгляд справи без його участі (а. с. 177). Крім того, ОСОБА_1 судові рішення не оскаржив у касаційному порядку.

Посилання касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно

не зазначив в оскаржуваній постанові номер квитанції про підтвердження викупу боргових зобов`язань та суму грошових коштів, одержаних банком

за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги

від 07 лютого 2018 року № 227, Верховним Судом відхиляються,

так як не впливають на правильність вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції, як і судом першої інстанції, у силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення

є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права й зводяться

до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України

не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду

не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення

не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько