Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 756/13976/18

провадження № 61-16647св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярош Людмила Володимирівна, на постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Олійника В. І., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання частки у спільному майні та стягнення грошової компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 80.

Перебуваючи у шлюбі, 03 березня 2017 року сторони придбали автомобіль «Volvo-V40 CC», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , за 712 500 грн.

29 серпня 2017 року відповідачем було перереєстровано автомобіль на ім`я ОСОБА_3 , який є її батьком, на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2017/600275.

Позивач зазначав, що згоди на відчуження спірного автомобіля він не надавав, відповідач витратила отримані кошти не в інтересах сім`ї, а на свої особисті потреби.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності вартість спірного автомобіля станом на 01 вересня 2018 року становить 705 870 грн, а отже, розмір компенсації, яка має бути стягнута з відповідача, становить 352 935 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 352 935 грн, як грошову компенсацію 1/2 частини в спільному майні подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 352 935 грн як грошову компенсацію за 1/2 частки вартості автомобіля «Volvo-V40 CC», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , як спільного майна подружжя. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості спільного сумісного майна, яке було відчужене відповідачем без згоди позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал М. О., задоволено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано належних доказів, які підтверджують, що грошові кошти, отримані від продажу транспортного засобу автомобіля «VOLVO-V40 CC», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , були використані відповідачем всупереч інтересам сім`ї. Доказів, якими б підтверджувався факт окремого проживання та відсутності ведення спільного господарства сторонами у період із серпня 2017 року (продаж авто) до квітня 2018 року (звернення із позовом про розірвання шлюбу), позивачем не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярош Л. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року та залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду у складі колегії з п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що згоди на відчуження спірного автомобіля позивач не надавав, відповідач витратила отримані кошти від продажу спірного автомобіля не в інтересах сім`ї. Спірний автомобіль був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, підлягав поділу відповідно до частини першої статті 71 СК України. Спірний автомобіль за своєю природою є неподільною річчю, а отже, його поділ мав здійснюватися з урахуванням положень частин третьої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України, статті 365 ЦК України та частини 2 статті 364 ЦК України. Єдиним можливим способом поділу спірного автомобіля є стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості його частки відповідно до частини другої статті 364 ЦК України.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал М. О., в якому вона просила залишити оскаржувану судову постанову без змін, оскільки вона прийнята при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 січня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦСу Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 80.

03 березня 2017 року між ТОВ «Вікінг Моторз» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу автомобіля «Volvo V40 CC», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , за ціною 712 500 грн (а.с. 16-21)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 64-65).

Встановлено, що 29 серпня 2017 року автомобіль «Volvo V40 CC», 2015 року випуску, був відчужений відповідачем на підставі договору купівлі-продажу № 8046/2017/600275 на користь ОСОБА_3 . Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, продаж здійснено за ціною 49 000 грн (а.с. 59)

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною третьою статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору купівлі-продажу позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 319/90/17-ц.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів, підтверджуючих, що грошові кошти, отримані від продажу транспортного засобу - автомобіля «Volvo V40 CC», 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були використані відповідачем всупереч інтересам сім`ї.

Крім того, після відчуження транспортного засобу позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу лише у квітні 2018 року. Жодних доказів, якими б підтверджувався факт окремого проживання та відсутності ведення спільного господарства сторонами у період із серпня 2017 року (продаж авто) до квітня 2018 року (звернення з позовом про розірвання шлюбу), позивачем не надано.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що відповідач витратила отримані кошти від продажу автомобіля не в інтересах сім`ї, спірний автомобіль був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, підлягав поділу відповідно до частини першої статті 71 СК України, є безпідставними.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджується матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярош Людмила Володимирівна, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк