Справа № 466/3579/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Репета К. М.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача АТ «ЛьвівГаз» Блонської І. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Aкціонерного Tовариства «Львівгаз» (, 79042 м. Львів, вул. Золота,42), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛьвівгазЗбут» (, 79042 м. Львів, вул. Золота,42) про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,-

у с т а н о в и в:

29 травня 2020 року ОСОБА_1 пред`явив в Шевченківський районний суд м. Львова позов до Aкціонерного Tовариства «Львівгаз» про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди (єдиний унікальний номер справи - 466/3579/20).

Просив суд: припинити дії, які порушують законне право абонента споживати природний газ, визнати недійсним квитанції, стягнути моральну (немайнову) шкоду у poзмipi 300 000 грн.

Стислий виклад позицій сторін.

Обгрунтування позивача.

Позивач з посиланням на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обгрунтовує свої вимоги перешкоджанням Відповідачем АТ «Львівгаз» у користуванні природнім газом за адресою АДРЕСА_2 , які є і перешкодами у виконанні рішення суду від 08.10.2018 про поновлення неправомірно припиненого у 2012 році газопостачання по вказаній адресі. Рішенням суду зобов`язано Відповідача відновити газопостачання Позивачеві, однак таке рішення не виконується, а навпаки створюються додаткові перешкоди, якими Позивач вважає вимагання коштів через підробку квитанцій неіснуючої заборгованості, оскільки послуги з газопостачання не надаються, а тому не може існувати будь-яка оплата. Позивач дії Відповідачів «АТ Львівгаз» та ТОВ «ЛьвівгазЗбут» вважає зловживанням монопольним становищем. Вказане спричиняє Позивачеві моральні страждання, котрі він оцінює в розмірі 300000 гривень (а. с.1-2; а. с. 15-16).

Обгрунтування заперечень відповідача.

Відповідачем АТ «Львівгаз» 26.06.2020 суду подано письмовий відзив на позовну заяву, котрим вимоги Позивача вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на те, що АТ «Львівгаз» жодним чином не здійснює перешкод у користуванні газом в квартирі АДРЕСА_3 . АТ «Львівгаз» подано заяву про встановлення способу i порядку виконання рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 08.10.2018 та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 по cпpaві № 466/8067/14-ц. Направлення рахунків на оплату (квитанцій) не вважається, на думку Відповідача порушенням прав, а тому не може бути визнано судом незаконним.

При цьому Відповідач зіслався на правову позицію, викладену в yxвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.10.2014 у cправі № 6-24067св14: «...Саме по coбi нарахування заборгованості та направлення позивачу квитанцій про оплату не свідчить про порушення його права без вимоги про стягнення, а тому зазначені дії не є такими, що порушують право та не можуть бути припинені у спосіб, передбачений пунктом 3 частини 2 cтатті 16 ЦК України».

Відповідачем у відзиві зазначено, що Позивач користувався послугами постачання природного газу, які надавались ПАТ «Львівгаз».

30.11.2012 газопостачання квартири Позивача було припинено. Не погоджуючись з припиненням газопостачання Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Львівгаз (справа 466/8067/14-ц).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.10.2018 та додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 по cпpaвi № 466/8067/14-ц позов задоволено частково, визнано за позивачем право на споживання газу та опалення квартири, відповідно до виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 28 червня 1999 року в cпpaвi № 2-715/1999 на підставі ухвали Личаківського районного суду м Львова від 18 червня 1999 року про роз`яснення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 травня 1999 року та право на індивідуальне опалення цієї квартири з встановленим |індивідуальним газовим котлом марки «Viessmann Vitopend»; відновлено становище, яке існувало до припинення газопостачання квартири 30 листопада 2012 року та зобов`язано ПАТ «Львівгаз» відновити газопостачання та експлуатацію газопроводу i встановлених газових приладів в квартирі позивача; стягнуто з ПАТ «Львівгаз» на користь позивача 30 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірного припинення газопостачання в квартиру позивача.

Дане рішення набрало законної сили, на його виконання АТ «Львівгаз» уже вішкодувало позивачу моральну шкоду у встановленому судом poзмipi.

Також АТ «Львівгаз» подано заяву про встановлення способу і порядку виконання рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 08.10.2018 та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 по cправi № 466/8067/14-ц, яка одержана Шевченківським судом 27.02.2020 та зареєстрована за номером 15-49.

Відповідач АТ «Львівгаз» зазначив, що листом №79008-Лв-2825-0320 від 31.03.2020 повідомило Позивача, що відновлення газопостачання за його адресою буде проведено після розгляду заяви про встановлення способу i порядку виконання судових рішень.

Таким чином, на думку Відповідача, позовні вимоги Позивача про вчинення перешкод у користуванні газом і спричинення моральної шкоди є безпідставними, а тому просили у їх задоволенні відмовити (а. с. 40-43).

На відзив 03.07.2020 Позивачем до суду подано письмові заперечення, у котрих Позивач наголосив на зловживанні монопольним становищем Відповідача АТ «Львівгаз» та зловживанні службовим становищем керівництвом АТ «Львівгаз», внаслідок чого він, Позивач впродовж восьми років не має можливості користуватись послугами газопостачання. Просив суд своїм рішенням припинити зловживання монопольним становищем АТ «Львівгаз» та ТОВ «ЛьвівгазЗбут», припинити діяльність по незаконному вигадуванню у нього, ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ, визнати відсутність заборгованості, визнати недійсною квитанцію про заборгованість та стягнути з відповідачів АТ «Львівгаз» та ТОВ «ЛьвівгазЗбут» заявлену у розмірі 300000 гривень моральну шкоду за моральні і фізичні страждання, заподіяні відсутністю газопостачання в зв`язку із чим він, Позивач позбавлений опалення, що йому спричиняє такі страждання (а. с. 57-58).

Відповідачем ТОВ «ЛьвівгазЗбут» у встановлений судом строк письмовий відзив на позовну заяву подано не було. У прийнятті, поданого на адресу суду відзиву від 19.08.2020, судом відмовлено через порушення строку подання такого.

Процесуальні дії у справі.

26 травня 2020 року Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова залишено позовну заяву без розгляду, надано Позивачеві строк для усунення недоліків (а. с. 12).

02 червня 2020 року Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а. с. 19).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.08.2020 призначено справу до судового розгляду (а.с.77).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова (протокольно) 21.08.2020 у прийнятті відзиву Відповідача ТОВ «ЛьвігазЗбут» від 19.08.2020 відмовлено через порушення строку його подання (а.с.108).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова 21.10.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ «Львівгаз» про повернення до стадії підготовчого провадження (а. с. 173).

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду.

У судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, уточнень до позовної заяви та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Уповноважений представник Відповідача АТ «ЛьвівГаз» адвокат Блонська І. П. в судовому засіданні заперечила позовні вимоги з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, надала аналогічні пояснення, просила відмовити у задоволенні позову.

Уповноважений представник ТОВ «ЛьвівгазЗбут» в судове засідання, при належному повідомленні про час та місце розгляду справи повторно не з`явився.

У судовому засіданні, перевіркою доводів сторін і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне.

Даний позов виник із приводу стягнення моральної шкоди внаслідок протиправних дій та зобов`язання вчинити дії.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , 1943 року народження, зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_3 .

Між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Львівгаз» фактично існували договірні відносини в сфері надання послуг з газопостачання, за якими ВАТ «Львівгаз» до 30 листопада 2012 року здійснював постачання газу в квартиру АДРЕСА_3 , а позивач ОСОБА_1 , як споживач, здійснював оплату за спожитий газ.

Неправомірність дій ПАТ «Львівгаз» по припиненню газопостачання до квартири АДРЕСА_3 встановлена рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2014 року в цивільній справі №466/5937/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Львівгаз», в якій він просив визнати незаконними дії працівників та керівників ПАТ «Львівгаз» з приводу зобов`язання його провести проектно-технічну документацію реконструкції газової мережі, визнати незаконними дій відповідача щодо вимог сплати коштів за реєстрацію газових приладів, визнати незаконними тлумачення відповідачем слів «самовільних дій споживача газу», визнати незаконними будь-які обмеження при укладенні договору після судового рішення від 24 травня 1999 року.

Вищевказаним рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2014 року, яке було залишено без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2014 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково та визнано неправомірними дії ПАТ «Львівгаз» по припиненню газопостачання до квартири АДРЕСА_3 , що належить позивачу ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право на споживання газу та опалення квартири АДРЕСА_3 відповідно до виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 28 червня 1999 року в справі №2-715/1999 на підставі ухвали Личаківського районного суду м Львова від 18 червня 1999 року про роз`яснення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 травня 1999 року, та право на індивідуальне опалення цієї квартири з встановленим індивідуальним газовим котлом марки «Viessmann Vіtopend».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.10.2018, котре набрало законної сили 27.01.2020, відновлено становище, яке існувало до припинення газопостачання квартири АДРЕСА_3 30 листопада 2012 року, та зобов`язано публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» відновити газопостачання та експлуатацію газопроводу і встановлених газових приладів в квартирі АДРЕСА_3 . Стягнуто з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірного припинення газопостачання в квартиру АДРЕСА_3 .

Вищевказані обставини підтверджується поясненнями в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , представника АТ «Львівгаз», долученими до справи письмовими доказами, зокрема копією виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова 03.03.2020 р. (а.с.3) та ці обставини ніким з учасників справи не оспорювались.

За змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 15 ЦК України, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктами 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнчями) передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити рішенні відповідні мотиви.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує, зокрема навмисним невиконанням Відповідачем АТ «Львівгаз» рішення суду про відновлення газопостачання, надсиланням Відповідачем ТОВ «ЛьвівгазЗбут» на його адресу квитанцій про сплату неіснуючого боргу за розподіл природного газу.

Судом встановлено, що AT «Львівгаз» в порядку ст.435 ЦПК України подано заяву до Шевченківського районного суду м. Львова про встановлення способу і порядку виконання рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 08.10.2018 та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 по справі №466/8067/14-ц (а.с.45-48).

Позивача ОСОБА_1 . Відповідач AT «Львівгаз» листом №79008-Лв-2825-0320 від 31.03.2020 повідомило, що відновлення газопостачання за його адресою буде відновлено після розгляду заяви про встановлення способу і порядку виконання судових рішень (а.с.49).

Станом на час розгляду цієї справи судове рішення за заявою AT «Львівгаз» про встановлення способу і порядку виконання рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 08.10.2018 та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 не ухвалено.

Щодо направлення рахунків (квитанцій) Позивачеві на оплату за газопостачання, то суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.10.2014 року у справі №6-24067св14 визначено: «...Саме по собі нарахування заборгованості та направлення позивачу квитанції про сплату не свідчить про порушення його права без вимоги про її стягнення, а тому зазначені дії не є такими, що порушують право та не можуть бути припинені у спосіб, передбачений пунктом 3 частини 2 статті 16 ЦК України.»

Отже, суд вважає, що направлення квитанцій, які Позивач вважає незаконними, не може вважатись дією, яка порушує права позивача, оскільки вимоги про стягнення за такими квитанціями не подавалось.

Крім того, судовим розглядом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між направленням квитанцій на оплату комунальних послуг, реалізацією права Відповідача на звернення до суду з заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду і перешкодами у споживанні газом, (оскільки AT «Львівгаз» повідомив відповідача листом, що подача газу буде відновлення відповідно до рішення суду) та заподіяння Позивачеві будь якої шкоди.

Позивачем в ході судового розгялду не доведено належними та допустимими доказами про порушення його прав та заподіяння йому моральної шкоди.

Крім того, судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено протиправність дій Відповідача по відключенню квартири Позивача від газопостачання і стягнення в зв`язку із цим моральної шкоди на користь ОСОБА_1 . А процес оскарження такого рішення суду у вищі судові інстанції Відповідачем А. Т. «Львівгаз» та звернення про порядок і спосіб виконання рішення суду є процесуальним правом відповідача і не може бути у причинному зв`язку із заподіянням шкоди Позивачеві і трактуватись, як зловживанням монопольним становищем, як у своїх доводах наголошує Позивач.

Таким чином вимоги Позивача, про вчинення відповідачем перешкод у користуванні газом і заподіяння в зв`язку із чим йому моральної шкоди є безпідставними.

Крім того, суд вважає, що Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки Позивач просить суд визнати недійсними рахунки для оплати за комунальні послуги.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права є визнання правочину недійсним.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, видача рахунку для оплати комунальних послуг не є правочином, оскільки не має ознак, визначених ст. 202 ЦК України.

Крім того, Позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу, що дало б суду можливість встановити порушення прав Позивача Відповідачем ТОВ «ЛьвівгазЗбут» так і заподіяння йому цим Відповідачем моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не підтверджені належними доказами та не грунтуються на вимогах закону, а тому у їх задоволені слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На день закінчення розгляду справи стороною Відповідачів не подано суду доказів понесення ними судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 19, 23, 26, 34, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Aкціонерного Tовариства «Львівгаз» (, 79042 м. Львів, вул. Золота,42), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛьвівгазЗбут» (, 79042 м. Львів, вул. Золота,42) про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Aкціонерне Tовариство «Львівгаз»: , 79042, м. Львів, вул. Золота, 42.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛьвівгазЗбут», , 79042, м. Львів, вул. Золота, 42.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 17 грудня 2020 року.

Суддя П. Т. Едер