Постанова

Іменем України

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 583/3661/16-ц

провадження № 61-43979св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чупахівська селищна рада Охтирського району Сумської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2018 року у складі судді Плотникової Н. Б. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно: будинковолодіння по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку серії ІІІ-СМ № 019546 від 14 лютого 2002 року площею 0,71 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,59 га для особистого підсобного господарства) по АДРЕСА_1 та земельну частку (пай) площею 3,51 га.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 успадкувала дружина померлого ОСОБА_8 , отримавши три свідоцтва про право на спадщину.

Проте, як вказують позивачі, вона у порядку передбаченому законом не зареєструвала своє право власності на спадкове майно, а тому вважають, що ці свідоцтва є нікчемними.

У зв`язку з цим, позивачі вважають, що після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли вони, як спадкоємці першої черги, шляхом фактичного вступу в управлінні та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті батька.

З урахуванням уточнених позовних вимог просили суд поновити їм строк на звернення до суду з позовом, встановити факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємців першої черги за законом, яка відкрилася після смерті їх батька ОСОБА_7 на спадкове майно, а також визнати за ними право приватної власності на вищевказане майно по Ѕ частині за кожною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2018 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі спадщину після смерті батька ОСОБА_7 у розумінні статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року не прийняли, до нотаріуса з відповідною заявою не зверталися, доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном суду не надали, а тому відсутні підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємців першої черги та визнання за ними права власності на спадкове майно.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою на нього.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2018 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У вересні 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили суд оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

06 листопада 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить суд розглянути касаційну скаргу відповідно до вимог чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

17 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали у будинку АДРЕСА_1 , який ОСОБА_8 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 13 січня 1995 року.

Від шлюбу у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 народилися діти: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого 11 жовтня 1993 року, після смерті якого відкрилася спадщина, яку прийняв його батько ОСОБА_7 і йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 грудня 1994 року, зареєстроване в реєстрі № 2502, відповідно до якого останній успадкував жилий будинок площею 16,7 кв.м з надвірними будівлями: сарай Б, прибудова б, погріб пг, огорожа № 1-3, розміщені на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому № 6 Лантратівської сільської ради від 25 березня 1998 року передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,71 га в межах згідно з планом по АДРЕСА_1 : для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,59 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 019546 від 14 лютого 2002 року.

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0095407 , ОСОБА_7 належало право на земельну частку (пай), яка становить 3,51 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в САТЗТ ім. Щорса що підтверджується довідкою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 грудня 2016 року № 1379/86-16, копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0095407 від 23 серпня 1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, і після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_8 , отримавши свідоцтва про право на спадщину № 501, 503, 504 на жилий будинок в АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,71 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,59 га; на земельну частку (пай), яка становить 3,51 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в САТЗТ ім. Щорса згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0095407.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, до відносин спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно частини першої статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суди попередніх інстанцій встановили, що до нотаріальної контори ОСОБА_1. та ОСОБА_2 із відповідною заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 не зверталися.

При цьому, позивачами не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вони прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті їх батька - ОСОБА_7 .

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона прийняла спадщину після смерті батька - ОСОБА_7 , оскільки розпорядилась грошовим вкладом в Ощадному банку, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені доказами та суперечать матеріалам справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки дія постанови Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року була зупинена ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2018 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Сумської області від 09 серпня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев