П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/3267/19

Провадження № 22-ц/4815/762/20

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області:суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено повним текстом

27 березня 2020 року в м. Сарни Рівненської області

Фіксування перебігу судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року в суд звернулося Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк") з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вмотивовуючи свої вимоги, покликалось на укладений між сторонами 27 жовтня 2017 року кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 500 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте у зв`язку із тим, що останній порушував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка складається з: 8 589,49 гривень тіло кредиту; 6 219,78 гривень прострочене тіло кредиту; 490,84 гривень нараховані відсотки; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень фіксована частина; 765,01 гривень процента складова.

З наведених спонукань просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 16 565,12 гривень заборгованості за кредитним договором та 1 921 гривні судового збору.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

На рішення суду банком подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося, що висновки суду попередньої інстанції щодо недоведеності позовних вимог ґрунтується на припущеннях, адже до суду була надана копія анкети-заяви, де зазначені персональні дані та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. Вказана інформація про себе заповнена особисто відповідачем. З копії анкети-заяви видно, що позичальник висловив згоду на укладення кредитного договору та особистим підписом підтвердив приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", які розміщені на офіційному сайті в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua і які разом із Пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування. Відповідач зобов`язався ознайомлюватися самостійно зі змінами Умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті банку. Таким чином між сторонами було укладено договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Після підписання відповідної заяви останньому було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку "Універсальна", на яку встановлено початковий кредитний ліміт. Змінював цей ліміт банк на підставі п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на встановлення банком кредитного ліміту за своїм рішенням і право в будь-який момент змінити, зменшити або збільшити кредитний ліміт. На переконання позивача підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Згідно з тарифом обслуговування кредитних карт Універсальна на момент оформлення кредиту було встановлено поточну процентну ставку, вказано розміри комісій, штрафів, щомісячного платежу, тощо. Отже сторони при укладенні договори досягли усіх його істотних умов. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався нею, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком також вказує на укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Крім того, АТ КБ "Приватбанк" вважало за необхідне при апеляційному перегляді судової справи взяти до уваги випуску про рух коштів, які містить інформацію про встановлений кредитний ліміт та підтверджує те, що відповідач неодноразово знімав кредитні кошти через банкомат, купував продукти харчування, ліки, сплачував комунальні послуги, здійснював перерахування на інші рахунки, поповнював рахунок в терміналі самообслуговування. Тобто отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Кредитування здійснювалось на умовах кредитної лінії, а тому відповідач міг використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами. Тому сума заборгованості за тілом кредиту постійно змінювалась в залежності від використання кредитних коштів та внесення платежів на погашення заборгованості.

Однак суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, а отже виконував умови кредитного договору протягом декількох років. Підтвердження виконання кредитного договору, на думку банку, доводить визнання позичальником договірних правовідносин, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 вересня 2019 року в справі №153/1334/16-ц.

Як на підставу задоволення позовних вимог покликався й на те, що укладений договір ніким не оспорений і є чинним.

З викладених міркувань просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Так, при ухваленні оскаржуваного рішення судом попередньої інстанції правильно взято за основу висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц правову позицію щодо подібних спірних правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Пред`являючи позовні вимоги, банк як на підставу для його задоволення посилався на те, що в порушення умов договору від 27 жовтня 2017 року відповідач свої зобов`язання не виконав та станом на 14 липня 2019 року мав заборгованість за кредитним договором, яку визначено у загальному розмірі 16 565,12 гривень, з яких: 8 589,49 гривень тіло кредиту; 6 219,78 гривень прострочене тіло кредиту; 490,84 гривень нараховані відсотки; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень фіксована частина; 765,01 гривень процента складова.

На підтвердження погодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" надано до матеріалів позовної заяви копію підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунок заборгованості.

Згідно з ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як правильно зазначено місцевим судом, підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку не має.

З огляду на їхній мінливий характер, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, ці умови не можна вважати складовою кредитного договору,

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних позичальника, не містить жодних даних щодо умов кредитування.

Роздруківка ж із сайту банку не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Між тим, у заяві позичальника від 27 жовтня 2017 року процентна ставка не зазначена.

Також у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, банк посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Проте матеріали справи не містять доказів, що саме цей витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

Отже, при врегулюванні спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Між тим, повністю погодитися з твердженнями суду першої інстанції про ненадання банком належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог колегія суддів не може.

Як було з`ясовано, 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак будь-яких доказів на обґрунтоване підтвердження заперечень проти позову, в т.ч. і щодо відсутності вини відповідача, матеріали справи не містять.

Тому колегія суддів вважає хибними висновки суду про недоведеність отримання ОСОБА_1 кредиту, оскільки це спростовується доказами, поданими позивачем, а саме анкетою-заявою та розрахунком заборгованості, які підтверджують факт використання кредитного ліміту в т.ч. й часткового погашення заборгованостей, що було б неможливим без отримання кредитної картки.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що в спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а факт порушення прав кредитора є очевидним, відтак вважає за необхідне стягнути на користь останнього з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 8 589,49 гривень, як отримані ним та в добровільному порядку не повернутими.

Щодо нарахувань за простроченим тілом кредиту, то із системного аналізу положень Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично, зокрема, є й завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.

Безпідставно нараховуючи проценти на заборгованість по тілу кредиту банк незаконно збільшував суму заборгованості та нараховував проценти на проценти у збільшеному розмірі, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З приводу виписки по рахунку, яка долучалась банком до апеляційної скарги, то з вона колегією суддів як новий доказ не береться, оскільки банком не наведено жодних обставини неможливості її подання до суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При вирішенні питання щодо дослідження доказу, який без поважних причин не надавався до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує й вимоги частини першої ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки.

Тому АТ КБ "Приватбанк" зобов`язане подавати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не зволікати з їх поданням до моменту подання апеляційної скарги.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового в частині задоволення вимог банку про стягнення на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що потягло за собою порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково, а саме на 51,85 %, то понесений останнім судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 490,10 гривень ((1 921 + 2 881,50) х 51,85%), виходячи з принципу пропорційності задоволених позовних вимог, необхідно стягнути на його користь з відповідача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 8 589 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 49 копійок заборгованості за тілом кредиту та 2 490 (дві тисячі чотириста дев`яносто) гривень 10 копійок судового збору.

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у позові до ОСОБА_1 про стягнення 6 219,78 гривень простроченого тіла кредиту, 490,84 гривень нарахованих відсотків, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень фіксована частина; 765,01 гривень процента складова.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"; вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001; ; МФО: 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.В. Бондаренко