Справа № 128/3339/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, який обґрунтовує тим, що 23.11.2012 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Подружнє життя сторін не склалося, і коли позивачка була вагітна та не мала змоги працювати, відповідач коштів на її утримання не надавав.

Згідно рішення Вінницького районного суду від 18.12.2013 року з відповідача було присуджено до стягнення на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Однак, відповідач не надає в добровільному порядку кошти для додаткових витрат, а саме: на лікування їх малолітнього сина, хоча має таку змогу. Спільна дитина сторін часто хворіє, потребує лікування, обстеження, а все це вимагає значних коштів.

Враховуючи стан здоров`я дитини і те, що він потребує постійного догляду матері (згідно рішення ЛКК), позивачка не може влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату, щоб заробляти кошти на утримання дитини та на її лікування. Витрати на лікування сина є вкрай великими, аліментів, які сплачує відповідач на ці витрати не вистачає. Так, для дитини необхідно купувати дитяче харчування, одяг, взуття та інші речі, які на сьогоднішній день дуже дорого коштують, і тому коштів на медичне обстеження та медикаментозне лікування сина вже не вистачає.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати допомогу на лікування дитини, але той відмовляється. У дитини затримка психомоторного розвитку, крім того він часто і довготривало хворіє простудними захворюваннями.

Вказує, що ОСОБА_4 обстежений ЛКК та

поставлений діагноз: F 06.85, потребує прийняття препарату великої вартості, періодичних обстежувань, лікування. Усе це вимагає значних коштів. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста невролога, встановлений діагноз: затримка психо-речового розвитку з елементами аутизму, поведінкові порушення.

В зв`язку з зазначеними, за період часу з 18.10.2019 року по 17.12.2019 року, позивачкою було придбано ліків на лікування сина на загальну суму 11 036,80 грн. , а в подальшому ці витрати збільшилися за рахунок придбання коштів до суми 13 072,60 грн. За наведених обставин позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина в розмірі 13 072 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовільнити. Суду показала, що дитині булоризначено лікування препаратом цереброкурін, який коштує великі кошти. Лікі було придбано за власні кошти позивачки, відповідач допомоги на придбання препарату не надавав. Вказаний препарат було призначено дитячим психіатром, приймали два курси. Ліки кололи на дому та у пункті сімейної медицини по місцю проживання. Крім того, також на лікування дитини від ГРВІ було витрачено кошти в сумі 2035 грн.88 ко. На цереброкурін та інші ліки було витрачено 11 036 грн.80 коп., чеки додані до справи. Загальна сума додаткових витрат склала 13 072,60 грн., які просить стягнути в судовому порядку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав на суму 948 грн., в решті позову просив відмовити. Суду показав, що позивачка не розвиває дитину і не лікує її належним чином. Відповідач вважає, що позивачкою не доведено суму коштів, яку витрачено на лікування дитини і суми є збільшеними, а покази представника позивачки такими, що не відповідають дійсності. Зазначив, що прийняття цереброкуріна в кількості вказаній в позову не доведено, необхідність прийняття інших ліків не підтверджено, а частина ліків за чеками придбана не за призначенням та вже після закінчення періоду хвороби дитини.

Заслухавши слово сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено, що 23.11.2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2851, який розірвано згідно заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.12.2014 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 10.10.2013 року (а.с.12).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18.12.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 21.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19-20).

Дитина ОСОБА_4 проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 11.11.2019 року за № 2608 (а.с.16).

Згідно рішення районної лікарсько-консультативної комісії Вінницької ЦКЛ від 14.09.2016 року зазначено, що дитина ОСОБА_4 часто і довготривало хворіє простудними захворюваннями. Має затримку психомоторного розвитку. Згідно даного рішення дитина потребує домашнього догляду матері протягом 1 року .

Згідно рішення районної лікарсько-консультативної комісії Вінницької ЦКЛ від 20.03.2017 року №1, дитина ОСОБА_4 потребує домашнього режиму терміном на 1 рік, і з 20.03.2017 року по 19.03.2018 року, постійних занять з логопедом (а.с.13).

Відповідно до лікарської рекомендації від 07.12.2019 року виданою районним психіатром Вінницької ЦРКЛ, що дитині - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 має діагноз F 06.85. Призначено рекомендоване лікування (а.с.13).

Як вбачається з виписки від 05.11.2019 року виданою Вінницько-Хутірською АЗПСМ дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з 19.10.2019 року по 05.11.2019 року та отримував лікування згідно з призначенням (а.с.14).

Згідно виписки від 16.12.2019 року виданою Вінницько-Хутірською АЗПСМ дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталися за лікуванням та отримував лікування згідно з призначенням (а.с.15).

Відповідно до медичного висновку № 89 від 05.11.2019 року дитина має встановлений діагноз F 06.85, категорія підгрупи «А» (а.с.17).

Дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 має встановлену групу інвалідності віком до 13 років, що підтверджується копією посвідчення № 247022 від 15.02.2019 року (а.с.21).

Згідно рішення Рішення № 14 Вінницької центральної клінічної лікарні поліклінічного-консультативного відділення, Протокол № 29 від 08.12.2017 року, ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с. 26).

Згідно консультативного заключення медичного центру «Омеда» від 06.03.2017 року ОСОБА_4 встановлено діагноз: ОРЗ гострий трахеіт.

Відповідно до заключення дитячого лікаря невролога від 30.09.2016 року медичного центру АльтаМедіка, ОСОБА_4 хворіє на синдром гіперзбудливої дитини, з дефіцитом уваги. Затримка психо-мовного розвитку .

Згідно заключення дитячого лікаря педіатра медичного центру АльтаМедіка від 15.02.2017 року, дитині ОСОБА_4 поставлено діагноз: Транзиторні порушення імунітету. Рецидивуючі ГРЗ. Систолічний шум серця. Призначено лікування. Вартість огляду педіатра складає 200 грн., що підтверджується квитанцією від 15.02.2017 року .

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 08.02.2017 року, 15.03.2017 року, 15.03.2017 року дитині ОСОБА_4 встановлено діагнози та призначалося відповідне лікування .

Крім того, згідно консультаційних висновків спеціаліста Центру матері та дитини від 23.04.2015 року, 14.06.2016 року, 13.09.2016 року, 20.02.2017 року дитині ОСОБА_4 лікарем встановлювався діагноз та призначалося відповідне лікування. За фіскальними чеками було витрачено наступні кошти: 48,40 грн., 32,70 грн., 9140 грн., 203,40 грн., 320,00 грн., 31,30 грн., 470,79 грн., 92,23 грн., 79,30 грн., 285,50 грн., 132,00 грн., 48,60 грн., 63,50 грн., 40,70 грн., 48,40 грн., що складають 11036,80 грн. (підтримуюче лікування, та лікування цереброкуріном).

Додатково позивачкою витрачено на лікування дитини 2035 грн.88 коп., за чеками на суму 1062,90 грн., 58,00 грн., 156,50 грн., 71,90 грн., 236,10 грн., 132,00 грн., 129,48 грн., 55,00 грн. Всього на суму 13 072 грн.60 коп.

Судом, при дослідженні доказів в обгрунтування суми додаткових витрат на лікування дитини, а саме: наданих позивачем чеків, квитанцій, та інших доказів, що підтверджують її витрати на лікування, встановлено, що загальна їх сума складає 13 072, грн 60 коп.

Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 - дитічій психіатр, суду показав, що призначив дитині ОСОБА_4 препарат цереброкурін у кінці 2018 року. Препарат придбався за рахунок батьків, лікарня його у своєму розпорядженні не мала. Препарат був призначений на два курси.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що працює медсестрою у пункті сімейної медицини і нею виконувалися ін`єкції дитини ОСОБА_4 препаратом цереброкурін. Ампули з препаратом приносила родина дитини, проводилося перше введення препарату у грудні 2019 року.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що наглядає як сімейний лікар дитину ОСОБА_4 з 2018 року. Дитині було призначено лікування - цереброкуріном, яке він приймав. Ліки амбулаторія не надавала, приносила родина. Дитина пройшла два курси препаратом у грудні та травні. Призначалося також інше лікування від ГРВІ, дитина хвороблива.

Суду амбулаторією сімейної медицини було надано та оглянуто в судовому засіданні журнал прийняття препарату - цереброкурін дитиною ОСОБА_4 та оглянуто амбулаторну картку дитини з призначенням ліків по лікуванню ГРВІ та хронічному захворюванню з діагнозом: F 06.85, категорія підгрупи «А», зокрема цереброкуріна.

Заслухавши пояснення, вивчивши докази, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Враховуючи принцип рівності прав й обов`язків батьків, визначенийст. 141 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на лікування дитини є суду доведеними належними та допустими доказами, тому вимоги підлягають задоволенню на суму 13 072, 60 грн.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 180-182,184,185,190, 191,194,199,200 СК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 267, 268, 354, 430 п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживаючої в АДРЕСА_2 додаткові витрати на дитину в сумі 13 072 грн.60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 судові витрати на користь держави в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Суддя І.А. Ганкіна