Ухвала

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 332/2184/19

провадження № 61-7606ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на постанову Запорізького апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ ОГС «Запоріжгаз») про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтував тим, що він є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору від 14 лютого 2006 року № 50804 про надання послуг з газопостачання.

27 січня 2019 року до позивача навідались працівники АТ ОГС «Запоріжгаз» для проведення огляду лічильника, у зв`язку з незвично малим споживанням газу. Після перевірки повідомили позивачу про те, що лічильник підлягає направленню на експертизу у зв`язку з пошкодженням пломби повірника. Того ж дня лічильник було демонтовано для направлення на експертизу та складено акт про порушення від 27 січня 2019 року № 1876, в якому зазначено про несанкціоноване втручання в роботу лічильника типу G-4 RS/2001-1 LA, заводський номер 2486878.

За результатом проведеної 30 січня 2019 року експертизи комісією з газопостачання та газифікації «Запоріжгаз» було виявлено несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки: пломба заводу-виробника встановлена з лівої сторони відлікового механізму лічильника не відповідає пломбі, що застосовувалася на період випуску лічильника з виробництва (пломба повинна містити свинцеву вставку з відбитком повірочного тавра); в корпусі відлікового механізму в місці встановлення лівої пломби присутній сторонній фрагмент якірного фіксатора іншої пломби, що відрізняється за кольором від встановленої пломби; наявний доступ в роботу відлікового механізму; лічильник не придатний до подальшої експлуатації та підлягає заміні.

ОСОБА_1 зазначав, що член комісії, співробітник ДП «Запоріжжястандартметрологія» ОСОБА_2 не погодившись із висновком комісії, вказала в акті свою окрему думку про те, що для підтвердження справжності пломби повірника необхідним є проведення додаткової експертизи у спеціалізованій лабораторії, проте додаткова експертиза відповідачем проведена не була.

08 лютого 2019 року позивач звернувся до експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України із заявою про проведення трасологічного дослідження лічильника газу типу G-4 RS/2001-1 LA, заводський номер 2486878 на предмет порушення пломби та пошкоджень на зовнішніх частинах лічильника.

18 лютого 2019 року експертною установою був наданий висновок експертного дослідження № 3-1Д, яким висновки комісії АТ ОГС «Запоріжгаз» спростовано, факт втручання в роботу лічильника не підтвердився.

Проте відповідач, не врахувавши вищевказаного висновку експертного дослідження, 20 лютого 2019 року, розглянув акт про порушення від 27 січня 2019 року № 1876, на підставі якого проведено перерахунок необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу і його вартості, завданого порушенням споживача у розмірі 57 531,58 грн. У травні 2019 року без повідомлення споживача та за його відсутністю припинено газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 через наявність витоків газу, шляхом механічного від`єднання від центрального газогону. Проте з моменту відключення і до дня звернення до суду відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на ліквідацію виявлених витоків газу.

Посилаючись на незаконність дій АТ ОГС «Запоріжгаз», ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним і скасувати акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу і його вартості про донарахування ОСОБА_1 57 531,58 грн заборгованості на підставі акта про порушення від 27 січня 2019 року № 1876; визнати незаконним припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , здійснене АТ ОГС «Запоріжгаз» у травні 2019 року та зобов`язати відповідача відновити газопостачання за вищевказаною адресою.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2019 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено відсутності факту втручання в роботу лічильника, оскільки наданий позивачем висновок експерта не є належним доказом, оскарження акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості не передбачено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 задоволено, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2019 року скасовано та ухвалене нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до АТ ОГС «Запоріжгаз» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано незаконним і скасовано акт-розрахунок необлікового (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості на суму 57 531,58 грн. Визнано незаконними дії АТ ОГС «Запоріжгаз» про припинення газопостачання до будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано АТ ОГС «Запоріжгаз» відновити газопостачання до будинку АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок трасологічної експертизи від 14 лютого 2019 року № 3-1 свідчить про те, що на наданому на експертизу лічильнику газу типу «Самгаз G4 RS/2001-1LA» № 2486878, цілісність металевої пломби, мастичної пломби та полімерної потай-пломби не порушена. Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному висновку, факт неправомірних дій позивача не доведено.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ ОГС «Запоріжгаз», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є захист прав споживачів шляхом визнання незаконним і скасування акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) обсягу природного газу і його вартості про донарахування ОСОБА_1 57 531,58 грн заборгованості на підставі акта про порушення від 27 січня 2019 року № 1876.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 57 531,58 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250=525 500 грн).

Отже, зазначена справа у цій частині є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

Щодо заявлених позивачем вимог про визнання незаконним припинення газопостачання та зобов`язання відповідача відносити газопостачання, то справа у цій частині вимог не є справою з ціною позову, яка перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України, вимоги позивачів про скасування державної реєстрації є похідними від вимог про розірвання договорів оренди землі.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте таке посилання є формальним, без наведення обґрунтовування.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ ОГС «Запоріжгаз» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на постанову Запорізького апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний