Справа № 183/3614/17
№ 2/183/99/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, третя особи приватний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г., -

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень від 14.05.2019 року (а.с. 112) просила:

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії ВТР НОМЕР_1 690887, видане 25.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г., за реєстровим номером № 1-366, в спадковій справі № 461/2012, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визначення розміру частки спадкового майна з Ѕ на ј частку;

-анулювати свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_2 , видане 29.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-401, в спадковій справі № 328/2009 (доповнення до с/с № 328/2009, виданої 28.12.2012 року), після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 на ім АДРЕСА_3 я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 120191149 від 29.03.2014 року;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_4 , житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1233 кв.м - держфонд, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, ОСОБА_7 у травні 2019 року звернулася до суду з самостійними вимогами (а.сю. 137) та також просила суд:

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії ВТР НОМЕР_1 690887, видане 25.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г., за реєстровим номером № 1-366, в спадковій справі № 461/2012, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визначення розміру частки спадкового майна з Ѕ на ј частку;

-анулювати свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_2 , видане 29.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-401, в спадковій справі № 328/2009 (доповнення до с/с № 328/2009, виданої 28.12.2012 року), після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 на ім АДРЕСА_3 я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 120191149 від 29.03.2014 року;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_4 , житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1233 кв.м - держфонд, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначають, що на підставі свідоцтва про право на спадщину /БН/ від 18.02.1992 року, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за р. № 982, зареєстрованого в БТІ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , їх матері ОСОБА_4 , на праві особистої приватної власності належав житловий будинок, загальною площею 69,1 кв.м, житловою площею 42,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1233 кв.м (держфонд) за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на зазначене вище спадкове майно.

Спадкоємцями першої черги після смерті матері є її діти: позивач по справі ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/2561/14-ц від 14.08.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте звернувшись до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , постановою державного нотаріуса Носенко А.Г. їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , без врахування часток в спадщині ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Позивачі зазначають, що без врахування їх часток на спірне нерухоме майно були видані наступні свідоцтва про право на спадщину за законом:

1.свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_4 , видане 25.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-366, в спадковій справі № 461/2012, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2.свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_5 , видане 28.12.2012 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-3825, в спадковій справі № 328/2009, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_5 я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3.свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_2 , видане 29.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-401, в спадковій справі № 328/2009 (доповнення до с/с № 328/2009, виданої 28.12.2012 року), після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_6 я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , спадкоємцем якого стала відповідач по справі ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 , який залишив заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що позивачам було поновлено строк для прийняття спадщини після смерті їх матері, останні, відповідно до вимог ст. 1300 ЦК України, мали намір внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, сподіваючись на згоду відповідача, однак ОСОБА_2 не надає свою згоду на внесення змін нотаріусом до раніше виданого їй додатково свідоцтва про право на спадщину, тому питання анулювання раніше виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливо вирішити тільки в суді.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецького Д.І. від 01.08.2017 року відкрите провадження по справі (а.с. 19).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копії спадкових справ після смерті ОСОБА_4 та після смерті ОСОБА_6 (а.с. 36).

16 листопада 2017 року справа передана в провадження судді Новросмосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Майної Г.Є. (а.с. 53,54), а в зв`язку з закінченням її повноважень 21.11.2018 року справа передана в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. (а.с. 95,96).

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року об`єднані в одне провадження позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 144,145)

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року закінчене підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті.

У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справа розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України №2147-VIII.

В ході розгляду справи позивачі, кожен окремо, свої позови підтримали, в подальшому надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, вважає, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини після смерті їх матері, не маючи на те поважних причин, тому і не вбачають законних підстав для анулювання свідоцтв про право на спадщину.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 5).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються дочками померлої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження та укладення шлюбів (а.с. 6-8).

Державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 та після смерті ОСОБА_6 заведено спадкову справу, у відповідності до якої ОСОБА_2 17 червня 2009 року звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 41).

ІНФОРМАЦІЯ_8 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 було видане свідоцтво про право на спадщину на ј частину житлового будинку АДРЕСА_4 житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину /БН/ від 18.02.1992 року, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за р. № 982, зареєстрованого в БТІ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 44 зворотна сторона).

29 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 45).

29 березня 2014 року державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , знову видає свідоцтво про право на спадщину на ј частину житлового будинку АДРЕСА_4 житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину /БН/ від 18.02.1992 року, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за р. № 982, зареєстрованого в БТІ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 45 зворотна сторона). Таке свідоцтво державний нотаріус видає, як доповнення до раніше виданого свідоцтва.

При цьому, ще до моменту видачі першого свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 (а.с. 46), а ІНФОРМАЦІЯ_9 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся її син ОСОБА_5 , який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері (а.с. 47).

ІНФОРМАЦІЯ_10 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого останні успадкували після смерті своєї матері ОСОБА_4 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_4 житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину /БН/ від 18.02.1992 року, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за р. № 982, зареєстрованого в БТІ, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 49).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/2561/14-ц від 14.08.2014 року, яке набрало законної сили 21 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матеріали цивільної справи були оглянуті судом в ході розгляду справи.

Між тим, постановою державного нотаріуса від 24.02.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, в зв`язку з відсутністю згоди всіх спадкоємців на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину (а.с. 17).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною третьою ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК, в редакції що діяла на час отримання свідоцтва).

Так, оцінюючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що всі чотири спадкоємці першої черги померлої ОСОБА_4 протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявили про відмову від неї, а тому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері з часу її відкриття, тобто з 22 лютого 2004 року.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває право на спадкове майно (право володіння, користування).

Такий же висновок зробив Верховний Суд у своїй Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 336/3968/16-ц.

Між тим, єдиною нормою матеріального права, яка регулює правовідносини щодо недійсності свідоцтва про право на спадщину є ст. 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, згідно з ЦК однією з підстав визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є відсутність в особи права на спадкування. Під цю підставу підпадають випадки, коли особа, на чиє ім`я видане свідоцтво про право на спадщину, ніколи не мала прав на спадкування або ж мала, але втратила спадкові права. Наприклад, при спадкуванні за законом не має права на спадкування особа, яка не входить до кола спадкоємців відповідної черги (статті 1261-1265 ЦК) чи спадкоємців за правом представлення (ст. 1266 ЦК)

В даному випадку ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 входили до кола спадкоємців померлої ОСОБА_4 , разом з померлим ОСОБА_6 , та не втратили свої спадкові права. Навіть, за відсутності рішення суду про поновлення строку для прийняття спадщини спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , спадщину між собою провинні були поділити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, являються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Оскільки у ст. 1301 ЦК перелік підстав визнання свідоцтва про право на спадщину не є вичерпним, таке свідоцтво може визнаватись недійсним і з інших підстав. Як роз`яснив Верховний Суд України, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (абз. 3 п. 27 постанови Пленуму № 7).

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним судом також у випадку його видачі за відсутності передбачених законом підстав. Зокрема, такими підставами можуть бути: видача свідоцтва на ім`я спадкоємця, який не прийняв спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК), до закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.1298 ЦК), до народження зачатої, але не народженої дитини, яка є серед спадкоємців за заповітом чи за законом (ч. 2 ст.1298 ЦК).

Таким чином, існують всі підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом бланк серії ВТР НОМЕР_6 , що було видане 25.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г., за реєстровим номером № 1-366, в спадковій справі № 461/2012, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визначення розміру частки спадкового майна та видачі свідоцтва про право на спадщину на померлу особу.

Так само існують всі підстави для анулювання свідоцтва про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_2 , що було видане 29.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-401, в спадковій справі № 328/2009 (доповнення до с/с № 328/2009, виданої 28.12.2012 року), після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 на ім АДРЕСА_3 я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 120191149 від 29.03.2014 року. Таке свідоцтво було державним нотаріусом з порушенням прав інших спадкоємців.

Оцінюючи позицію представника відповідача щодо відсутності норми права для анулювання свідоцтва про право на спадщину, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення докористування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, об`єктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, пов`язаних з сімейними відносинами, тощо.

З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Аналізуючи викладене, суд вважає обидва позови обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позивачами надано достатні та допустимі докази, що свідчать про недійсність свідоцтв про право на спадщину, оскільки вони видані в спосіб, не передбачений законом, державному нотаріусу на момент видачі оскаржуваних свідоцтв було відомо про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак не оформили своїх спадкових прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Позов ОСОБА_3 , - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_4 , видане 25.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г., за реєстровим номером № 1-366, в спадковій справі № 461/2012, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Анулювати свідоцтво про право на спадщину за законом бланк серії НОМЕР_2 , видане 29.03.2014 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим номером № 1-401, в спадковій справі № 328/2009 (доповнення до с/с № 328/2009, виданої 28.12.2012 року), після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 на ім АДРЕСА_3 я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 120191149 від 29.03.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_4 , житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1233 кв.м - держфонд, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_8 ) право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_4 , житловою площею 42,1 кв.м, загальною площею 69,1 кв.м, з відповідною часткою господарських будівель та споруд: літня кухня Б, вбиральня В, літня кухня Г, сарай Д, літній душ Є, сарай Ж, Е, колодязь к, колонка к1, зливна яма я, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, хвіртка 6, огорожа 9, 10, хвіртка 11, 12, огорожа 13, замощення І, ІІ, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1233 кв.м - держфонд, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.