Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 452/179/17-ц

провадження № 61-6477св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Самбірське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області,

третя особа - Самбірське управління державної казначейської служби України Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року у складі судді Кунцік О. С. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, третя особа - Самбірське управління державної казначейської служби України Львівської області, про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2011 року постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за заподіяну шкоду здоров`ю, відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у заниженому розмірі за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно неправомірними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , основну пенсію відповідно до вимог частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області залишено без задоволення.

Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2011 року у справі № 2а-815/11 за позовом ОСОБА_1 залишено без змін.

Довідкою від 28 вересня 2016 року №6743/02-17 Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, підтверджується, що на виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року № 9104/39980/12 їй за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року нараховано 12209,01 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила стягнути з Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на її користь суму нарахованої і невиплаченої державної та додаткової пенсії за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 рік у розмірі 12209,01 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області суму нарахованої і невиплаченої державної та додаткової пенсії за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 рік у розмірі 12209,01 грн.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що невиконанням відповідачем постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2011 року у адміністративній справі в частині виплати нарахованої пенсії порушено право ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення і це право підлягає судовому захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року Самбірське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову, необ`єктивно і упереджено вирішили спір.

У касаційній скарзі Самбірське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області указує на те, що на виконання постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2011 року ним було здійснено перерахунок та нарахування пенсії, виплата нарахованої суми здійснена не була і відповідач позбавлений можливості здійснити таку виплату через відсутність коштів, і для виплати нарахованих коштів законом визначений інший порядок.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що рішення судів є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від12 вересня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за заподіяну шкоду здоров`ю, відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у заниженому розмірі за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно неправомірними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , основну пенсію відповідно до вимог частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2, за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області залишено без задоволення.

Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2011 року у справі № 2а-815/11 за позовом ОСОБА_1 залишено без змін.

На виконання вказаної постанови 05 липня 2016 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист №2-а-815/2011.

14 липня 2011 року на виконання указаного виконавчого документа заступником начальника Самбірського МРВ ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 51577277.

Постановою державного виконавця від 27 липня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

На виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року № 9104/39980/12 ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року нараховано 12209 грн, що стверджується довідкою від 28 вересня 2016 року № 6743/02-17 Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Положення частини 2 статті 414 ЦПК України визначають, що судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Стаття 19 ЦПК України визначає, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір -це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на вимоги положень статті 50 та частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вказував на те, що відповідач не виплатив нараховану на підставі рішення суду доплату до пенсії в розмірі 12209,01 грн, яку і просив суд стягнути з Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на свою користь разом.

Ураховуючи наведене, предметом у цій справі є стягнення невиплаченої пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2011 року, яка набула законної сили у адміністративній справі № 2-а815/2011.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим спором, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Відтак, спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18).

За частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За правилами частини четвертої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Таким чином судові рішення підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2017 рокускасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, третя особа - Самбірське управління державної казначейської служби України Львівської області, про стягнення коштів - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у неї наявне право протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун