КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5913/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Справа № 363/440/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Оніщука М.І.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року, постановлену у складі судді Котлярової І.Ю.,

у справі за поданням старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука Олександра Ігоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відносно боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

У січні 2020 року старший державний виконавець Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчук О.І. звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відносно боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у Вишгородському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 52841031 з виконання виконавчого листа № 2-5652/10, виданого 24.11.2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у розмірі 1812 214 грн. 09 коп. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Рішення суду на даний період часу боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що боржнику належить на праві власності майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 06.11.2019 року на адресу боржника державним виконавцем надсилався виклик про явку до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являється, про причини неявки не повідомляє виконавця, декларацію про доходи та майно не подає. При цьому ОСОБА_1 неодноразово перетинає державний кордон.

22.01.2020 року боржник з`явився на прийом до державного виконавця та надав пояснення щодо не виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, зазначивши місце свого проживання: АДРЕСА_1 . Надавати пояснення щодо невиконання рішення по виконавчому листу № 2-5652/10 виданому 24.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, ОСОБА_1 відмовився, про що державним виконавцем було складено акт від 22.01.2020 року. Отже, боржником рішення суду не виконано, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання та звернення до суду з вказаним поданням.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим провадженням № 52841031 з виконання виконавчого листа № 2-5652/10, виданого 24.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у розмірі 1812 214 грн. 09 коп.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує на те, що матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, останній не отримував такої постанови, а тому не знав про існування виконавчого провадження та обов`язок надати декларацію про доходи та майно боржника. За відсутності постанови про відкриття виконавчого провадження у апелянта не виникло обов`язку у наданні декларації про доходи та майно боржника.

22.01.2020 року ОСОБА_1 з`явився до державного виконавця, на вимогу виконавця надав декларацію про доходи та майно боржника, та пояснення щодо заборгованості. Проте, 06.02.2020 року ознайомившись з матеріалами не прошитої, не пронумерованоїсправи виконавчого провадження, було виявлено відсутність раніше наданої декларації про доходи та майно боржника та пояснень щодо заборгованості. Доказами цього є додатки до апеляційної скарги. В цьому апелянт вбачає зловживання державним виконавцем своїх повноважень при здійсненні виконавчого провадження. Виконавець приховав зазначені документи, перевищив межі повноважень, та поклав відповідальність на боржника.

Стверджує, що ОСОБА_4 не відмовлявся надати відповідні пояснення, а заява державного виконавця є надуманою, та не відповідає дійсним обставинам справи, які відбулись в приміщенні виконавчої служби 22.01.2020 року. Наявний в матеріалах виконавчого провадження акт від 22.01.2020 року про відмову у наданні пояснень, не містить відмітки «від підпису відмовився» та прізвища особи, яка відмовилась підписати акт. Тобто, акт складений державним виконавцем одноособово, без залучення понятих, відібрання пояснень, що свідчить про неповноту виконання вказаною посадовою особою відповідних дій на виявлення та встановлення вищевказаних фактів. Акт не надавався апелянту чи понятим для підпису, оскільки сама подія відмови в наданні пояснень не існувала.

Звертає увагу на те, що в матеріалах виконавчою провадження знаходяться витяги з реєстрів речових прав на нерухоме майно, іпотек, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з яких вбачається, що будинок та земельна ділянка перебувають в іпотеці стягувача ПАТ «КБ Надра», на даний час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а тому відчуження цього майна неможливе без згоди іпотекодержателя. В даному випадку виконавець мав, відповідно до п.6 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Жодних з цих дій державний виконавець не виконав, тобто не діяв у повній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в цих матеріалах є лист державного виконавця від 28.02.2019 року, який разом з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.02.2019 року направлений до місця роботи апелянта ПП «Гермес Маркетинг» з покладанням обов`язків на підприємство щодо здійснення відрахувань в погашення боргу. В подальшому виконавець не здійснював контроль щодо примусових відрахувань і все одно поклав відповідальність на ОСОБА_1 щодо невиконання ним обов`язків виконавчого провадження.

Крім того, посилається на те, що протягом останнього часу ОСОБА_1 виїжджав до Республіки Узбекистан з метою маркетингового дослідження для підприємства, яке мало реалізувати продукцію та послуги ветеринарного напрямку на території цієї країни. Боржник має довіреність від 06.02.2020 року від засновника майбутнього підприємства про державну реєстрацію підприємства в Узбекистані. В подальшому боржник мав працювати на такому підприємстві на посаді директора. Стверджує, що обмеженням у праві виїзду за кордон порушує право боржника на працю в Республіці Узбекистан, оскільки робота на підприємстві є єдиним джерелом його доходів. Вказує, що державний виконавець не довів, а судом першої інстанції не встановлено, що боржник ухиляється від виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Картошкіна М. просить оскаржувану ухвалу залишити без задоволення.

Вказує, що на примусовому виконанні у Вишгородському районному ВДВС знаходяться три виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 . Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано по жодному виконавчому провадженню, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 закону України «Про виконавче провадження».

Звертає увагу на те що, 22.01.2020 року при заповненні декларації про доходи та майно боржника ОСОБА_1 усвідомлено не зазначив 7 земельних ділянок, що належать йому на праві власності згідно з інформаційною довідкою №151831587 від 03.01.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Зазначає, що боржник зобов`язаний заповнити та подати декларацію про доходи та майно боржника до кожної відкритої справи, про що вказується в кожному супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження. Станом на 22.01.2020 року у Вишгородському районному відділі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало 5 виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, а саме вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів. Подання державного виконавця та долучені до нього докази свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Отже, державний виконавець, здійснивши всі відповідні заходи, звернуся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого провадження - обмеження боржника праві виїзду за кордон, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням норм процесуального права та відповідають наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Для цього державні (приватні) виконавці мають право у передбачених законом випадках звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Вишгородському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 52841031 з виконання виконавчого листа № 2-5652/10, виданого 24.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у розмірі 1812 214 грн. 09 коп.

09.11.2016 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Булавчик Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 52841031.

09.11.2016 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Булавчик Н.В. було направлено на адреси ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» вимогу та зобов`язано з`явитись до державного виконавця в п`ятиденний термін з дня відкриття виконавчого провадження, надати квитанції про сплату боргу, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та декларацію про доходи та майно.

09.11.2016 року державним виконавцем Булавчик Н.В. винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення.

Під час виконання рішення суду та проведення виконавчих дій виконавцем встановлено, що боржнику належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно з інформацією про державну реєстрацію іпотеки перебуває під іпотекою іпотекодержателя «ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, виявлено відсутність у боржника на праві власності транспортних засобів.

Таким чином, за результатом вчинених дій у виконавчому провадженні ВП № 52841031, спрямованих на виявлення та звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , встановлено відсутність майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у розмірі 1812 214 грн. 09 коп.

Постановою державного виконавця від 28.02.2019 року було звернуто стягнення на дохід боржника, який він отримує у Приватному підприємстві «Гермес Маркетинг» (Вінницька область, м. Шаргород) та направлено зазначену постанову на виконання до ПП «Гермес Маркетинг», однак будь-яких даних про належне виконання постанови державного виконавця матеріали виконавчого провадження не містять.

06.11.2019 року державним виконавцем на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак, боржник на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомив.

22.01.2020 року боржник з`явився на прийом до державного виконавця та надав пояснення щодо не виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, зазначивши місце свого проживання - АДРЕСА_1 . Надавати пояснення щодо невиконання рішення по виконавчому листу № 2-5652/10 виданого 24.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, відмовився, про що державним виконавцем було складено акт від 22.01.2020 року.

Таким чином, встановивши, що подання державного виконавця та долучені до нього докази свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходу забезпечення виконавчого провадження - обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Доводи боржника ОСОБА_1 про його необізнаність із наявністю виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-5652/10, виданого 24.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наступними матеріалами виконавчого провадження, копії яких наявні у матеріалах даної справи.

Як вбачається з виконавчого листа № 2-5652/10, місце проживання боржника у ньому зазначено: АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим Богуславським районним відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ВП № 52164549 про примусове виконання зазначеного виконавчого листа.

28 вересня 2016 року боржник ОСОБА_1 звернувся із заявою до Начальника ДВС Богуславського РУЮ Ведмеденка О.Д . про те, що він проживає у АДРЕСА_1 ( а.с. 109).

29 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Богуславського районного відділу ДВС Ждановою Б.О. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5652/10, виданого 24.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 1812214 грн. 09 коп., у зв`язку з направленням за належністю виконавчого документа на виконання до ДВС Вишгородського РУЮ Київської області ( а.с. 110).

На підставі зазначеної постанови листом від 04 жовтня 2016 року оригінал виконавчого листа та копії матеріалів виконавчого провадження були передані на виконання до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ( а.с. 109, зворот), а копії постанови від 29 вересня 2016 року надіслано сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, вищевказані матеріали виконавчого провадження підтверджують, що з вересня 2016 року ОСОБА_1 достовірно обізнаний із наявністю виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не отримував виклику до державного виконавця, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки спростовуються актом державного виконавця від 22 січня 2020 року, з якого вбачається, що боржник ОСОБА_1 22.01.2020 року з`явився до державного виконавця, надав пояснення щодо невиконання рішення суду № 363/768/19 від 17 жовтня 2019 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів. Надати пояснення щодо невиконання виконавчого листа № 2-5652/10 (ВП 52841031) відмовився.

Відповідно до п.8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень в редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 року, акт - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт державного виконавця від 22.01.2020 року складений з порушенням п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень колегія суддів відхиляє, оскільки встановлений державним виконавцем факт явки ОСОБА_1 до державного виконавця підтверджується його поясненнями від 22.01.2020 року з приводу виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів (а.с. 7), а тому підстав для сумніву в дійсності події, що зафіксована в ньому, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив, у чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки будь - яких доказів про те, що боржник вживав заходів щодо виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, враховуючи обізнаність боржника про примусове виконання рішення суду з 2016 року, боржником не надано.

Доводи апеляційної скарги боржника про те, що діюче обмеження у праві виїзду за межі України обмежує його право працю, виходячи із того, що протягом останнього часу ОСОБА_1 виїжджав до Республіки Узбекистан з метою маркетингового дослідження для підприємства, яке мало реалізувати продукцію та послуги ветеринарного напрямку на території цієї країни, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки належних доказів тих обставин, що боржник ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з будь-яким підприємством чи іншим роботодавцем, не надано. У декларації про доходи та майно боржника, копія якої була надана державним виконавцем до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 було зазначено, що він безробітний.

Разом з тим, наявні у матеріалах справи дані Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону України ( 11.08.2018 року, 18.09.2018 року, 21 вересня - 11 жовтня 2018 року, 13-14 жовтня 2018 року, 01 квітня - 04 травня 2019 року, 16 липня - 10 серпня 2019 року), свідчать про наявність у боржника доходів, за рахунок яких він має фінансову можливість виїжджати за кордон України та перебувати певний час в іншій країні. Враховуючи, що за вказаний період часу коштів на погашення заборгованості по виконавчому листу не надходило, зазначені обставини свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якого видано виконавчий лист від 24.11.2010 року.

Посилання представника боржника в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем не здійснюються дії щодо реалізації належного боржнику майна, а саме - будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що іпотекодержателем зазначеного майна є стягувач у даному виконавчому провадженні ПАТ КБ «Надра», колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек житловий будинок, загальною площею 91,3 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці іншого іпотекодержателя - ПАТ «Дельта Банк», який є стягувачем в іншому виконавчому провадженні № ВП528441162.

Зазначене виконавче провадження відкрито 09.11.2016 року щодо примусового виконання виконавчого листа № 358/499/14-ц, виданого 03.03.2015 року Богуславським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 1300 582 грн. 37 коп.

Разом з тим, згідно з даними Інформаційної довідки від 03.01.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у боржника ОСОБА_1 перебуває у власності 7 земельних ділянок, що розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району, цільове призначення частини з яких - ведення особистого селянського господарства. Однак у декларації про доходи та майно боржника фізичної особи, поданій у іншому виконавчому провадженні, боржником не було зазначено про наявність у нього у власності 7 земельних ділянок та наявність доходу, який отримує боржник, виходячи із цільового призначення земельних ділянок.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1812214 грн. 09 коп. тривалий час не виконується боржником, який достовірно з 2016 року обізнаний про відкрите виконавче провадження, при цьому боржник ОСОБА_1 протягом 2018 - 2019 років неодноразово перетинав кордон України, має у власності декілька земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що свідчить про наявність у боржника реальної можливості погашати зобов`язання за даним виконавчим листом, проте жодних дій, спрямованих на його виконання, боржник не вчиняє, будь-яких доказів про те, що боржник здійснював заходи щодо реального виконання рішення суду та виконав вимоги, викладені у отриманому боржником виклику державного виконавця, боржником не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця, оскільки обставини, що встановленні судом при розгляді подання, свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та спростовуються матеріалами справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Оніщук М.І.

Немировська О.В.