Справа № 492/1146/19
Провадження № 2-о/492/1/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.,

присяжних: Терзі М.А., Бянова І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, за участю заінтересованих осіб - Комунального некомерційного підприємства «Арцизька центральна районна лікарня» Арцизької районної ради Одеської області, Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування, -

Представник заявника - адвокат Михайлов О.А.,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2019 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою та просить суд ухвалити рішення про визнання її сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною, встановлення над нею опіки, призначення заявника її опікуном, посилаючись на те, що її сестра ОСОБА_2 , страждає на психічне захворювання, в силу свого психічного стану не може розуміти значення своїх дій, керувати ними, не здатна правильно оцінювати життєві ситуації, у зв`язку з чим потребує встановлення опіки над нею, що зумовило звернення до суду.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року провадження у справі відкрито (а.с. 29).

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 48).

Ухвалою суду від 05 березня 2020 року провадження у справі поновлено (а.с. 57).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Михайлов О.А. заяву підтримали повністю та просили суд заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Комунального некомерційного підприємства «Арцизька центральна районна лікарня» Арцизької районної ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви.

Представник заінтересованої особи Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заснована на законі і доведена матеріалами справи.

З матеріалів справи судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 6), копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 (а.с. 5) з яких встановлено, що їх матір`ю є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 160 (а.с. 14).

Враховуючи те, що у заявника ОСОБА_1 та особи, щодо якої вирішується питання визнання його недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна, ОСОБА_2 , спільна мати, а тому суд приходить до висновку, що вони є рідними сестрами.

Тобто заяву до суду про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна подано рідною сестрою ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 575057 від 07.08.2013 року ОСОБА_2 є інвалідом І «Б» групи з дитинства безстроково (а.с. 11).

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_2 з 1987 року знаходиться на обліку у лікаря-психіатра КНП «Арцизька ЦРЛ» Арцизької районної ради Одеської області (а.с. 9-10).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Арцизьким управлінням соціального захисту населення від 01.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію по інвалідності з дитинства І «Б» групи (а.с. 12).

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 04.10.2011 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с. 13).

Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 1 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку окремого провадження розглядає справи про визнання фізичної особи недієздатною.

За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я.

Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради № 20 від 15.01.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Глибокої розумової відсталості» (F73 згідно МКХ-10), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але її психічний стан такий, що не представляє небезпеки для її життя та здоров`я, а також для життя та здоров`я оточуючих, тому протипоказань для участі в судовому засіданні не має (а.с. 52 - 54).

Отже, судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 страждає на хронічний психічний розлад, що позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.

При визнанні особи недієздатною суд також виходить із положень частини 6 ст. 300 ЦПК України, якою визначено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-які правочини. Такі дії від імені недієздатної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також убачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна.

Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений Главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Крім того, відповідно до ст. ст. 62 - 63 ЦК України, опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Як передбачено ч. 5 статті 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників.

Як встановлено п. 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 16.05.1999 року № 34/166/131/88, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Перелік осіб, які не можуть бути опікунами, встановлено ст. 64 ЦК України та п. 3.2 вказаних вище Правил.

Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник ОСОБА_1 просить також призначити себе опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними свідоцтвами, рішенням Арцизького районного суду Одеської області про розірвання шлюбу від 20.04.2011 року (а.с. 7) та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 8).

Відповідно до норм ч. ч. 6, 7 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства по захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Враховуючи, що заявник ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , зареєстрована та проживає разом зі своєю рідною сестрою, доглядає та піклується про неї, забезпечує отримання нею медичної допомоги, купує необхідні речі, продукти харчування, ліки, з метою забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_1 , опікуном над недієздатною сестрою ОСОБА_2 .

Судом не встановлено обставин, передбачених статтею 64 ЦК України, щодо неможливості ОСОБА_1 бути опікуном.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України» зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

На основі всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

В силу положень ч. 5 ст. 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 39, 55, 56, 58, 60, 63 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 295-300, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, за участю заінтересованих осіб - Комунального некомерційного підприємства «Арцизька центральна районна лікарня» Арцизької районної ради Одеської області, Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_7 ), зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 - недієздатною.

Встановити опіку над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_7 ), зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , призначивши її опікуном - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_8 ), зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначити у 2 роки з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Роз`яснити заявнику, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною.

Рішення суду після набрання ним законної сили, надіслати органу опіки та піклування, органу ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Текст повного судового рішення виготовлено 02 червня 2020 року.

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області

Присяжні: М.А. Терзі

І.С. Бянов