"01" червня 2020 р. Справа № 363/1952/20
УХВАЛА

01 червня 2020 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

встановив:

даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, за правилами якого його подано, виходячи з наступного.

Пред`явлений позов обґрунтовується тим, що позивач є власником майна, а саме 2/3 частини квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки кадастровий номер :35:023:0012. Однак на вказане нерухоме майно судом в порядку забезпечення позову накладено арешт, а саме ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року накладено арешт на 2/3 частини квартири, що розташована в АДРЕСА_1 та ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 лютого 2020 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку кадастровий номер :35:023:0012, що знаходиться за адресою тією ж адресою. Зазначене позбавляє ОСОБА_1 права розпорядитися своїм майном через невиконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за договором позики, до якого позивач не має жодного відношення. З огляду на це позивач змушений звернутися за захистом своїх прав шляхом зняття арешту з майна.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 18 ЦПК України передбачено обов`язковість судових рішень.

Зокрема, за змістом вказаних вимог Закону передбачено, що всі судові рішення, які набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання та в розумінні зазначених вище норм Закону повинно бути виконано з метою забезпечення ефективного та реального захисту прав та інтересів людини.

Так з матеріалів справи встановлено, що оскаржений арешт накладено на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року, яким забезпечено позов у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу та на підставі ухвали Вишгородського суду Київської області від 21 лютого 2020 року, яким забезпечено позов у зв`язку з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олега Анатолійовича, про визнання недійсними договорів.

Відповідно до роз`яснень даних у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Главою 10 ЦПК України (ст.ст. 149-159) передбачено порядок як застосування заходів забезпечення позову, так ї їх скасування.

При цьому одним з видів забезпечення позову є накладення арешту на майно (п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Слід звернути увагу, що зняття арешту з майна накладеного судом в порядку забезпечення позову здійснюється виключно внаслідок скасування або зміни відповідних судових рішень, на підставі яких його накладено.

Отже судові рішення, на підставі яких застосовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на майно (та сам арешт на майно) можуть бути оспореними чи переглянутими виключно в порядку передбаченому ЦПК України, в межах розгляду тих цивільних справ, в яких їх застосовано і за жодних обставин не можуть бути предметом самостійного позовного провадження в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства й зазначені вимоги не можуть бути предметом самостійного позовного провадження.

Керуючись ст. 185, 260 ЦПК України,

ухвалив:

у відкритті провадження в даній цивільній справі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395,398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя