Номер провадження: 22-ц/813/2838/20
Номер справи місцевого суду: 501/3245/15-ц
Головуючий у першій інстанції Журавель П.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2015 року, ухваленого під головуванням судді Журавля П.І.,-

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» (далі ПАТ «Банк Київська Русь», банк) про визнання іпотеки припиненою, зобов`язання здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки і обтяження, зняття заборони та виведення об`єкту нерухомості з Державного реєстру, та повернення правовстановлюючих документів.

У обґрунтуванні свого позову ОСОБА_1 посилався на те, що 26 вересня 2012 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1308-00-12-2, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надано споживчий кредит на суму 490 000 грн. за процентною ставкою у розмірі 22,0 % річних на строк до 26 вересня 2022 року.

26 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та банком на виконання пункту 2.5 кредитного договору було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

29 липня 2013 року внесено зміни у вигляді переведення цього кредиту у режим невідновлювальної відкличної кредитної лінії та додаткового виділення кредитних коштів, у результаті чого сума кредиту склала 681 000 грн.

Позивач вказував, що він виконав свої зобов`язання за кредитним договором та достроково погасив кредит у повному обсязі із врахуванням процентів за користування кредитом. Разом з тим відповідач відмовився визнати договір іпотеки припиненим, здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки, обтяження, зняти заборону і вивести об`єкт нерухомості з Державного реєстру іпотек та видати правовстановлюючі документи.

ОСОБА_1 просив: визнати договір іпотеки припиненим; зобов`язати ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснити державну реєстрацію припинення договору іпотеки, зняти заборону та виключити його з Державного реєстру іпотек; зобов`язати ПАТ «Банк «Київська Русь» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на предмет іпотеки трикімнатну квартиру, а саме свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, кредитні кошти та відсотки за користування кредитом своєчасно не сплачував, у зв`язку з чим виникала заборгованість у розмірі 400 894,07 грн.

Для погашення заборгованості за кредитним договором 20 березня 2015 року з рахунків фізичних осіб ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) на рахунок, який належить ОСОБА_1 та відкрито у ПАТ «Київська Русь», у рахунок погашення заборгованості було перераховано грошові кошти у сумі 400 894 грн.

Разом з тим, постановою правління НБ України від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Київська Русь» з ринку, запроваджено тимчасову адміністрацію з 19 березня до 19 червня 2015 року та подовжено до 19 липня 2015 року включно.

Банк вказував, що переказ грошових коштів, які зберігаються на рахунках юридичних та фізичних осіб, які відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь», є можливим виключно у межах сум, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з 21 березня 2015 року, тому зазначений правочин є нікчемним, а заборгованість за кредитним договором не є погашеною.

ПАТ «Банк «Київська Русь» просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» грошові кошти у загальному розмірі 440 174,72 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір іпотеки, укладений ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» 26 вересня 2012 року, зареєстрований у державному реєстрі іпотеки за № 4228, зі змінами, внесеними 29 липня 2013 року (№ 3486 у державному реєстрі іпотек), предметом якого є нерухоме майно у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_2 припиненим. Зобов`язано ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснити державну реєстрацію припинення договору іпотеки від 26 вересня 2012 року, зняти заборону з об`єкту нерухомості у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , та виключити його з державного реєстру іпотек. Зобов`язано ПАТ «Банк «Київська Русь» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , а саме свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частиною третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено виключений перелік правочинів неплатоспроможного банку, які є нікчемними та підстави для цього, і грошові перекази до цього переліку не входять. Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором від 26 вересня 2012 року № 1308-00-12-2 виконав достроково у повному обсязі, тому, на підставі статті 599 ЦК України, первісні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулось з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеного судового рішення із закриттям провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Справа неодноразово переглядалась.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Київська Русь» про визнання іпотеки припиненою, зобов`язання здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки і обтяження, зняття заборони та виведення об`єкту нерухомості з державного реєстру скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Київська Русь» про визнання іпотеки припиненою, зобов`язання здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки і обтяження, зняття заборони та виведення об`єкту нерухомості з державного реєстру задоволено частково.

Визнано припиненим зобов`язання за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» 26 вересня 2012 року, зареєстрований у державному реєстрі іпотеки за № 4228, зі змінами, внесеними 29 липня 2013 року (№ 3486 у державному реєстрі іпотек).

Знято заборону відчуження з об`єкту нерухомості у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і з Державного реєстру іпотек.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2015 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Київська Русь» про повернення правовстановлюючих документів скасовано та передано справу № 501/3245/15-ц у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Київська Русь» про повернення правовстановлюючих документів на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами автоматичного розподілу судової справи визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. головуючий суддя, судді Заїкін А.П., Цюра Т.В. (а.с. 230 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2019 року прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ «Банк Київська Русь» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2015 року в частині позовних вимог про повернення правовстановлюючих документів (а.с. 231-232 т. 2).

З метою дотримання розумних строків розгляду справи в судовому засіданні апеляційної інстанції, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2020 року суддя Заїкін А.П., який входив до складу колегії суддів був замінений суддею Гірняк Л.А. на підставі п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами (а.с. 236-238 т. 2).

Сторони про розгляд справи на 17 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 234 т. 2).

Від адвоката Шолар О.Ю., представника ОСОБА_4 надійшла заява, в якої вона просить справу розглядати за її відсутності, вимогу щодо повернення правоустановчих документів підтримують (а.с. 239-240 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині повернення правовстановлюючих документів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до листа ПАТ «Банк «Київська Русь» від 16 червня 2015 року №5067/16, ОСОБА_1 відмовлено у видачі правовстановлюючих документів та повідомлено про те, що заборгованість за кредитним договором не є погашеною.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується в повному обсязі, за таких підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів про те, що ПАТ «Банк Київська Русь» утримує правоустановчі документи на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 144,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, яка належить ОСОБА_1 не має.

Ні з тексту кредитного договору, ні з тексту іпотечного договору не вбачається, що ОСОБА_1 передавав правоустановлюючи документи на предмет іпотеки відповідачу.

Більш того, аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «Київська Русь» від 29 травня 2015 року № 1676 (а.с. 40 т. 1), в якій просив повернути оригінали правовстановлюючих документів на квартиру.

Листом від 16 червня 2015 року № 5067/16 (а.с. 41-43 т. 1) ПАТ «Київська Русь» повідомило про відсутність підстав для зняття обтяження з квартири, що є предметом іпотеки.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення правоустановлюючих документів задоволенню не підлягають, в зв`язку тим, що недоведені жодними доказами.

Згідно п.п. 1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2015 року в частині позовних вимог про повернення правоустановлюючих документів скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» про повернення правоустановлюючих документів залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк