Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 760/25674/17

провадження № 61-39834св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ»,

боржник - Державне підприємство «ЗАВОД 410 Цивільної авіації»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року у складі судді Українець В. В. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2018 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» (далі - ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ») звернулось із клопотанням про визнання та надання дозволу на

виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року про стягнення з державного підприємства «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» (далі - ДП «ЗАВОД 410 ЦА») неустойки та судових витрат по оплаті державного мита.

Клопотання мотивовано тим, що рішенням Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» ДП «ЗАВОД 410 ЦА» про стягнення неустойки, з ДП «ЗАВОД 410 ЦА» стягнуто на користь позивача неустойку в сумі 15 300 доларів США та судові витрати по оплаті державного мита в розмірі 316 рублів 47 копійок. Зазначене рішення набрало законної сили.

ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» просило:

визнати рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року, яким з ДП «ЗАВОД 410 ЦА» стягнуто на користь ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» 15 300 доларів США неустойки, 316 рублів 47 копійок судових витрат по оплаті державного мита, що набрало законної сили 05 лютого 2015 року;

надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року, яким з ДП «ЗАВОД 410 ЦА» стягнуто на користь ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» 15 300 доларів США неустойки, 316 рублів 47 копійок судових витрат по оплаті державного мита, що набрало законної сили 05 лютого 2015 року;

визначити суму стягнення в національній валюті за курсом НБУ на день постановлення ухвали та видати виконавчий лист на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року клопотання ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року про стягнення з ДП «ЗАВОД 410 ЦА» неустойки та судових витрат по оплаті державного мита задоволено.

Дозволено примусове виконання в Україні рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» до ДП «ЗАВОД 410 ЦА» про стягнення неустойки, яким з ДП «ЗАВОД 410 ЦА», стягнуто на користь ТОВ

«Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» неустойку в сумі 15 300 доларів США, що в українській національній валюті за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року складає 413 995 гривень 75 копійок, та судові витрати по оплаті державного мита в розмірі 316 рублів 47 копійок, що в українській національній валюті за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року складає 147 гривень 21 копійки.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ДП "ЗАВОД 410 ЦА" задоволено частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року змінено, виключено з мотивувальної частини посилання на Закон України "Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів" та на Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" 10 листопада 1994 року №240/94-ВР.

В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що скаржником не зазначено та судами не встановлено обставин, які є підставою для відмови у задоволенні клопотання. Разом з тим, судом першої інстанції помилково застосовано Закон України «Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів», оскільки цей Закон втратив чинність 29 вересня 2005 року та не підлягав застосуванню. Конвенція про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, також не підлягала застосування при вирішенні цього клопотання, у зв`язку тим, що рішення, щодо якого подано це клопотання, не відноситься до переліку тих рішень, які можуть бути визнані і підлягатимуть виконанню згідно із Конвенцією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ДП «ЗАВОД 410 ЦА» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якому просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва

від 07 червня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що строк пред`явлення рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року до примусового виконання закінчився 05 лютого 2018 року, а суд першої інстанції постановив ухвалу про надання дозволу на виконання вказаного рішення іноземного суду 12 лютого 2018 року, тобто поза межами встановленого статтею 463 ЦПК України трирічного строку.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 760/25674/17 із суду першої інстанції, у задоволенні клопотання про зупинення дії ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року відмовлено, зупинено виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року.

10 серпня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

16 квітня 2020 року справа № 760/25674/17 передана судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в касаційній скарзі, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ТОВ «Авіаційно-технічна компанія «МАГНУМ» до ДП «ЗАВОД 410 ЦА» про стягнення неустойки, з ДП «ЗАВОД 410 ЦА» стягнуто на користь позивача неустойку в сумі 15 300 доларів США та судові витрати по оплаті державного мита в розмірі 316 рублів 47 копійок.

Постановою Тринадцятого арбітражного апеляційного суду від 05 лютого 2015 року рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року залишено без змін.

У матеріалах справи міститься виконавчий лист, виданий 09 березня 2015 року, з якого вбачається, що рішення Арбітражного суду міста Санкт-Петербурга і Ленінградської області від 26 серпня 2014 року набрало законної сили 05 лютого 2015 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із клопотанням заявник звернувся до суду в листопаді 2017 року, тобто в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили. При цьому дата ухвалення судового рішення за наслідками розгляду цього клопотання поза межами трирічного строку не свідчить про пропуск визначеного законом строку пред`явлення до примусового виконання рішення іноземного суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 462 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

У частині першій статті 468 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У статті 1 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року (далі - Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року) визначено, що ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Згідно статті 8 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

У виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що: а) судом держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими Сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі; б) є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж Сторонами, про той же предмет і на тій же підставі; в) спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом; г) інша Сторона не була повідомлена про процес; д) закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання (стаття 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року).

Тлумачення стаття 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності 1992 року свідчить, що тягар доведення наявності підстав для відмови у виконанні рішення покладений на сторону, яка заперечує проти визнання іноземного рішення на території України.

Аналогічний по суті висновок зроблений й у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-39цс14.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, оскільки заявник звернувся до суду із клопотанням у межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення залишити без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2018 року зупинено виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року.

Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «ЗАВОД 410 Цивільної авіації» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков