ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/314/20 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника комунального підприємства "Тернопільводоканал" Завацького В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/17348/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від "16" січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", комунальне підприємство "Тернопільводоканал" про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії, ухваленого суддею Вийванком О.М., повний текст рішення складено 20 січня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Публічного Акціонерного Товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (скорочено - ПАТ "НАСК "Оранта"), комунальне підприємство "Тернопільводоканал" (скорочено - КП "Тернопільводоканал") про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії. З урахуванням уточнених позовних вимог від 11 вересня 2019 року позивач просив визнати Тернопільську обласну дирекцію "Національної акціонерної страхової компанія "Оранта" ПАТ "НАСК Оранта" винною в невиконанні договору страхування №61 від 24 лютого 2009 року без жодних підстав (ст.614,617 ЦК України). Зобов`язати ПАТ "НАСК Оранта" виплатити позивачу ОСОБА_1 437952 грн страховки, 164000 грн неустойки, 153000 грн збитків та моральної шкоди, пеню 72800 грн, всього - 826808 грн, а також за перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта в сумі 204 000,00 грн., який він передав комунальному підприємству "Тернопільводоканал" на баланс. Зобов`язати КП "Тернопільводоканал" відшкодувати витрати ОСОБА_1 на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта в сумі 204000 грн, який він передав комунальному підприємству "Тернопільводоканал" на баланс і яким останній користується, та моральну шкоду в розмірі 56000 грн і неустойку 67000 грн. А також зобов`язати відповідачів компенсувати йому судові витрати по 15000 грн з кожного. (а.с.50, 50-зворот)

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 24 лютого 2009 року по дорученню від дочки ОСОБА_2 від 21 липня 2008 року він застрахував житловий будинок її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у страховій компанії "НАСК Оранта", в особі Тернопільської обласної дирекції "НАСК Оранта" директор Тарас М.А., що діяла по дорученню №02-05/207д 07 від 30.02.07 року, від впливу рідини, вогню, стихії. Договір №61 форма 83 №498140 на суму 300000 грн із страховим внеском 1200 грн, що діяв з 2 березня 2009 року по 1 березня 2010 року. 10 березня 2009 року була підписана додаткова угода із збільшенням страхової суми на 247000 грн і додатково сплачено страховий платіж 989,76 грн. Відповідно страхова сума склала 547440 грн.

На початку березня 2009 року стався страховий випадок - затоплення цокольного поверху застрахованого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , який відбувся через порушення комунальним підприємством "Тернопільводоканал" технології промиву водопровідної системи міста через пожежні гідранти, що призвело до появи в червні 2009 року тріщин на стінах будинку і, відповідно, заподіяло збитки. Внаслідок чого він був змушений перенести вуличний водопровід та пожежний гідрант за власні кошти.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення cудом норм матеріального права, упередженість, заангажованість суду та просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення. яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду було прийняте без обгрунтування відповідачами обставин про відсутність їх вини, що передбачено п. 5.34 постанови Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №920/715/17 за якою обов`язок доказування відсутності своєї вини покладається на відповідачів.

Позивач вважає, що дії, бездіяльність, неправомірна поведінка відповідача - ПАТ НАСК "Оранта", внаслідок яких було завдано шкоди позивачу, є основним предметом доказування заподіяної шкоди як юридичного факту внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №922/1899/16).

Судом проігноровано п.1.3 договору страхування №83 від 24.04.09р., яким передбачено, що будинок застрахований від дії вогню та впливу рідини - води. Договір почав діяти згідно з п.1.10.4 із 25.02.2009 року.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що працівники водоканалу через відсутність контролю не під`єднали пожежний рукав до пожежного гідранта та спустили воду під час промивання водопроводу під його будинок, чим підтопили будинок двічі 27.02.2009 року та 5-6.04.2009 року, що визнає КП "Тернопільводоканал".

Протягом 10 років ОСОБА_2 - мати неповнолітньої власниці будинку ОСОБА_3 і сама власник зверталися у суд до страхової компанії НАСК "Оранта", однак суди всіх трьох інстанції визнали винним лише КП "Тернопільводоканал", із чим ОСОБА_1 не погоджується. При цьому суди не дали належної оцінки договору страхування, який діє і відповідно до п.2,6,4,1, варіант А цього договору ПАТ НАСК "Оранта" зобов`язана відшкодувати шкоду за пошкоджене житлове приміщення у розмірі 80% зазначеної в п.1,5,1 договору суми.

Згідно з рішенням суду КП "Тернопільводоканал" відшкодував лише поточний ремонт. А укріплення фундаменту та капітальний ремонт стін будинку повинно бути зроблено за рахунок відшкодування ПАТ НАСК "Оранта".

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він підписував договір страхування за дорученням в інтересах дочки, та заяву на укладення цього договору, а також будував будинок та проживає у ньому, а тому має право на статус позивача.

Окрім того, позивач вказує, що не пропустив позовної давності, оскільки вимоги його дочки та його вимоги до НАСК"Оранта" розглядаються судами протягом 10 років.

Представник відповідача ПАТ НАСК "Оранта" Ващук був присутній у всіх судових засіданнях суду першої інстанції, однак участі у справі не брав з надуманих підстав, що він не є представником страховика.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська дирекція ПАТ НАСК "Оранта" посилаєтся на те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 є безпідставною, не ґрунтується на засобах доказування та не відповідає фактичним обставинам справи, а також такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року - без змін.

Відзиву від КП "Тернопільводоканал" не поступило.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, мотивуючи, що судом безпідставно відмовлено у його вимогах; представник відповідача КП "Тернопільводоканал" апеляційної скарги не визнав, посилаючись, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а вимоги апеляційної скарги - безпідставні.

ПАТ НАСК "Оранта", будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності неповнолітній ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_2

24 лютого 2009 року між ОСОБА_2 (страхувальником) та ВАТ "НАСК "Оранта" (на даний час - ПАТ "НАСК "Оранта") було укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності власника (користувача) житлового приміщення N 61 форма N 83 серія УБ N 498140, згідно з умовами якого позивач застрахувала житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Страховий платіж 1200 грн., страхова сума 300000 грн. Строк дії договору сторони обумовили з 2 березня 2009 року по 1 березня 2010 року.

8 липня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до ВАТ "НАСК "Оранта" з заявою про пошкодження стін будинку, що по АДРЕСА_1 внаслідок підтоплення фундаменту стін та зазначала, що 2-3 рази на рік, в тому числі в лютому 2009 року промивалась водопровідна система через пожежний гідрант з порушенням водовідтоку від будинку та просила виплатити їй страхове відшкодування згідно умов страхування та договору страхування.

НАСК "Оранта" відмовила у страховій виплаті.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування майна (пункт 11 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно із частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У частинах першій-четвертій статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2012 року у справі № 1915/2400/2012 було стягнуто з КП «Тернопільводоканал» на користь ОСОБА_2 57 000,00 грн завданої шкоди по перенесенню гідранту. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ВАТ «НАСК «Оранта» про стягнення 92270 грн страхової суми відмовлено за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 12 березня 2013 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2012 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до КП «Тернопільводоканал» про стягнення 57000 грн майнової шкоди, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2015 року у справі № 607/15823/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року, було частково задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з КП «Тернопільводоканал» 92 270,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» відмовлено.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ПАТ «НАСК «Оранта», третьої особи КП «Тернопільводоканал» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання умов договору добровільного страхування майна від 24 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «НАСК «Оранта», відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 травня 2019 року залишено без змін (справа №607/12105/16-ц, провадження №61-10339св19).

Вказаними рішеннями судів встановлено, що внаслідок періодичного промивання водогінних комунікацій КП «Тернопільводоканал» і витікання із пожежного гідранту води мало місце попадання техногенних вод під будинок по житлового будинку АДРЕСА_1 , що призвело до деформації фундаменту цього будинку, виникнення тріщин стін і, як наслідок, заподіяння шкоди майну, власником якого є ОСОБА_2 , у розмірі 92 270,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються технічним заключенням про стан конструкцій житлового будинку та висновком, складеним спеціалістами Тернопільського філіалу Державного територіального науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту НДІ "Проектреконструкція".

Таким чином, шкода була завдана з вини КП «Тернопільводоканал».

Випадок, на підставі якого ОСОБА_2 просила ПАТ «НАСК «Оранта» виплатити страхове відшкодування, не є страховим, тому відсутні підстави для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на страховика.

У частині четвертій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції зроблено висновок, що пошкодження житлового будинку АДРЕСА_1 по не є страховим випадком, оскільки причиною підтоплення цього будинку було неорганізоване водовідведення з колодязя пожежного гідранта під час технологічних промивок систем міського водопостачання.

Пред`являючи у липні 2019 року позов у даній справі, ОСОБА_1 вказує, що договір страхування був укладений ним за дорученням дочки ОСОБА_2 у її інтересах як власника житлового будинку АДРЕСА_1 , і є невиконаним зі сторони страховика, а також, що його права як забудівника та жителя будинку порушені страховиком, який відмовився виплатити страхове відшкодування і завдану шкоду. Позивач ОСОБА_1 фактично ревізує рішення всіх судових інстанцій, постановлених за обставинами даної справи щодо позивачів - власників будинку АДРЕСА_1 : дочки - ОСОБА_2 , а після дарування будинку, онучки ОСОБА_3 , чим виявив спробу повторно переглянути обставини щодо випадків затоплення будинку АДРЕСА_1 27.02.2009 року та 5-6 квітня 2009 року та намагання його довести, що дані випадки є страховими.

З урахуванням висновків судів у вищенаведених справах, що випадки на підставі яких ОСОБА_1 просить ПАТ «НАСК «Оранта» виплатити страхове відшкодування і завдану шкоду, не є страховими, відсутні підстави для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на страховика, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до страховика.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач заявляв вимоги до ПАТ "НАСК "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ "НАСК "Оранта" у первісних та уточнених позовних вимогах і ухвалою суду від 07 серпня 2019 року було відкрито провадження у даній справі відносно Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" із зазначення адреси ПАТ "НАСК "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції ПАТ "НАСК "Оранта"; в матеріалах справи наявна довіреність від ПАТ "НАСК "Оранта" на ОСОБА_4 ; однак судом у рішенні неточно було зазначено найменування відповідача як Тернопільська обласна дирекція ПАТ "Національна Акціонерна Страхова Компанія "Оранта". Враховуючи наведене, слід змінити рішення суду, уточнивши найменування відповідача - Публічне Акціонерне Товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" .

Відповідно до вимог п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір в частині вимог до КП "Тернопільводоканал" про відшкодування витрат на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта суд правильно виходив із тих обставин, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12.03.2013 року, справа (№ 1915/24000/2012) встановлено, що протягом 2008 - початку 2009 року до спірного житлового будинку була здійснена прибудова без розробленої і узгодженої документації та дозволу на будівництво, внаслідок чого вулична водопровідна мережа Д=200 мм опинилась під прибудовою, а каналізаційна мережа опинилась на відстані 1 м від прибудови, що суперечило вимогам існуючих будівельних норм. В зв`язку з цим, управління житлово-комунального господарства та екології виконкому Тернопільської міської ради зобов`язало ОСОБА_1 - діда малолітнього власника будинку ОСОБА_3 та постійного представника позивачки виконати за власні кошти перенесення даних мереж або демонтувати прибудову. В подальшому ОСОБА_1 було перенесено дані мережі.

Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року у справі 607/15823/13-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15.07.2015 року, було відмовлено ОСОБА_2 яка діяла в інтересах ОСОБА_3 у стягненні вартості робіт по переносу водопроводу і пожежного гідранта.

Враховуючи ті обставини, що прибудова до житлового будинку АДРЕСА_1 була здійснена без розробленої і узгодженої документації та дозволу на будівництво, внаслідок чого вулична водопровідна мережа Д=200 мм опинилась під прибудовою, а каналізаційна мережа опинилась на відстані 1 м від прибудови, що суперечило вимогам існуючих будівельних норм, у зв`язку з цим зобов`язало ОСОБА_1 виконати за власні кошти перенесення даних мереж або демонтувати прибудову. В подальшому ОСОБА_1 замовив СБУ "Спецбуд" виконання робіт по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта за власні кошти.

Отже, суд обґрунтовано визнав, що саме на позивача ОСОБА_1 було покладено обов`язок управління житлово-комунального господарства та екології виконкому Тернопільської міської ради виконання робіт по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта за власні кошти. При цьому позивач не подав доказів, що в КП "Тернопільводоканал" наявний обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат пов`язаних по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта.

За таких обставин, правильним є висновок суду, що комунальним підприємством "Тернопільводоканал" не було порушено права та інтереси позивача, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивач оплатив витрати по перенесенню водопроводу і пожежного гідранта у 2009 році, а тому останнім пропущено позовну давність, що є окремою підставою відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність відмови в задоволені позову як по суті позовних вимог, так і за пропуском строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Встановивши, що право позивача не порушене та відмовляючи йому в задоволені позову по суті вимог, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і відмовив у задоволенні позову у цій частині як за безпідставністю позовних вимог і порушеного права позивача, так і за спливом строку позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення і виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на відмову в задоволені позову з підстав спливу строку позовної давності як на підставу відмови в задоволенні його позову до КП "Тернопільводоканал" про відшкодування витрат на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, як таких, що по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів усіх інстанцій у попередніх справах щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2020 року змінити, уточнивши найменування відповідача - Публічне Акціонерне Товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Тернопільської обласної дирекції "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Виключити з мотивувальної частини судового рішення посилання суду на пропущення ОСОБА_1 строку позовної давності як на підставу відмови в задоволенні його позову до КП "Тернопільводоканал" про відшкодування витрат на перенесення вуличного водопроводу та пожежного гідранта.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного судуТернопільської області від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено до 01 червня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.