КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3720/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року (суддя Величко Т.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця,

встановила:

у липні 2016р. позивач звернулася до суду з позовом, який уточнювала під час судового розгляду, і остаточно просила зобов`язати ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві відшкодувати їй кошти у розмірі 63 614грн 22коп. помилково не донараховані в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 по ВП № 19882037; визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Святецького Д.В. щодо не донарахування вказаних грошових коштів неправомірними; зобов`язати ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві оголосити суму погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 по ВП № 19882037 у розмірі 314 192грн 85коп. станом на 16 лютого 2012 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 18 червня 2010 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-530 від 11 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 594301грн. 15 березня 2011 року державним виконавцем описано майно, що належало боржнику. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а вона є його спадкоємцем та правонаступником.

Позивач стверджувала, що ознайомившись з матеріалами справи № 22-ц 796/3433/13, яка перебувала в провадженні Апеляційного суду міста Києва, нею було виявлено порушення прав боржника, правонаступником якого вона є, при вчиненні виконавчих дій державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Святецьким Д.В., а саме: погашення боргу ОСОБА_2 станом на 16 лютого 2012 року підтверджується квитанціями реалізації арештованого майна та складає 483 371грн 57коп., а згідно довідки Святошинського ВДВС від 16 лютого 2012 року - 314 192грн 85коп., різниця між фактичною сумою погашення боргу і довідкою становить 169 178грн 72коп. в сторону зменшення, що підтверджується квитанціями про сплату боргу ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

Позивач вважала, що неналежне виконання та невиконання обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Святецьким Д.В. здійснювалося у змові з директором ТОВ «Укрекспертгрупа» ОСОБА_4 , який проводив оцінку арештованого майна ОСОБА_2

Також позивач зазначала, що від ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 надійшли кошти у сумі 229 963грн 36коп., що підтверджується квитанціями (призначення платежу - згідно протоколу № 1-1027 проведення прилюдних торгів з реалізації майна, а саме - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 ), а зараховано було 177 236грн 34коп. та сума гарантованого внеску у розмірі 79 135грн 23коп. внесена ОСОБА_5 18 серпня 2011р. Тому вважає, що має місце помилково не нарахована сума коштів у розмірі 52 727грн 22коп. Також, згідно квитанцій, що підтверджують сплату боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , було перераховано на депозитний рахунок ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві 11 000грн., а зараховано лише 6 000грн. тому в неї існують сумніви щодо зарахування в рахунок погашення боргу суми коштів у розмірі 79 135грн 23коп.

Крім того, на думку позивача, виконавчі дії по реалізації 1/2 чистини квартири АДРЕСА_1 , що здійснювалися за участю ТОВ «Укрекспертгрупа», свідчать про незаконне привласнення грошових коштів у розмірі 52 756грн 82коп.

Також позивач зазначала, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 19882037 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 була відправлена Управлінню ДАІ ГУ МВС в м. Києві, згідно відповіді якого за ОСОБА_2 був зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 2101, 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого станом на 21 грудня 2010р. становить 5 887грн без врахування ПДВ, що підтверджується також листом начальника ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві Лихацького Д.Ю. від 17 лютого 2012 року. ОСОБА_3 було запропоновано залишити за собою транспортний засіб, однак вона письмово про таке бажання не повідомила, ОСОБА_2 автомобіль також не повернутий, що є порушенням ч. 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо не донарахування грошових коштів.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач посилається на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначає, що дії Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві по знищенню матеріалів виконавчого провадження № 19882037 є незаконними, враховуючи оскарження нею у судовому порядку виконавчих дій. Також державним виконавцем Святецьким Д.В. були порушені її права та не надано своєчасно можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, у зв`язку із чим вона несвоєчасно виявила порушення прав боржника по ВП № 19882037.

Крім того, позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки в мотивувальній частині рішення зазначено про задоволення позову, проте в резулятивній частині у позові відмовлено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, свого представника у судове засідання не направив, клопотання головного державного виконавця Гуріної Д.І. про відкладення судового засідання у зв`язку

із її великим навантаженням, колегія суддів відхилила, враховуючи тривалий розгляд справи апеляційним судом та ігнорування відповідачем судових викликів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Шнайдера С.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та матеріали цивільної справи №2608/11504/12, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 червня 2010 року відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 19882037 на виконання виконавчого листа № 2-530, виданого 11 червня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 594 301грн.

Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Головного управління юстиції у м. Києві від 16 лютого 2012 року в рахунок погашення боргу стягнуто 314 192грн 85коп., залишок боргу становить 280 108грн 15коп.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і його єдиною спадкоємицею є ОСОБА_1 , позивач у даній справі, відповідно до довідки Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 14 березня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали виконавчого провадження знищенні, а докази, на які посилається позивач, не доведені.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1).

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов`язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними

своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Під час судового розгляду ні позивачем, ні її представником суду не було надано доказів, що під час здійснення виконавчого провадження № 19882037 визнавалися незаконними дії чи бездіяльність державного виконавця.

Постановою старшого державного виконавця Святецького Д.В. від 6 березня 2012 року виконавчий документ був повернутий стягувачу. У постанові зазначено, що за рахунок реалізованого майна боржника стягувачу було відшкодовано 314 192,85грн, а залишок боргу становить 280 108,15грн.

Вказаний борг був стягнутий з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року.

Отже, судом було встановлено, що ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 19882037 не був у повному обсязі погашений борг перед ОСОБА_3 .

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , що державним виконавцем Святецьким Д.В. органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, правонаступником якого є відповідач, при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 19882037 у рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 не були зараховані всі сплачені та отримані від реалізації майна боржника кошти, колегія суддів встановила наступне.

З наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що у період з 29 листопада 2010 року по 28 травня 2011 року ОСОБА_2 на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у

м. Києві були внесені грошові кошти у розмірі 7 000грн (с.с.6, 8 т.1).

Згідно розпорядження державного виконавця Святецького Д.В. від 6 квітня 2011 року ОСОБА_3 були перераховані 6 363грн 64коп. (с.с.110-111 т.1, справа № 2608/11504/12).

Крім того, з вказаної суми був стягнений виконавчий збір у розмірі 636,36грн (с.с.112, 113 т.1, справа № 2608/11504/12).

У подальшому 8 квітня 2011 року та 12 травня 2011 року ОСОБА_2 на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві були внесені грошові кошти у розмірі 4000грн (с.с.6 т.1).

Отже, всього готівкою на погашення боргу ОСОБА_2 на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було внесено 11 000грн.

У подальшому погашення боргу відбувалося за рахунок реалізації майна ОСОБА_2 , яке було описано державним виконавцем і на яке був накладений арешт.

Згідно протоколу № 1-11123 проведення 30 вересня 2011 року прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_2 , вказана квартира була продана ОСОБА_6 за 216 000грн (с.с.15).

З акту приймання-передачі наданих послуг по реалізації арештованого державним виконавцем майна від 14 жовтня 2011 року вбачається, що реалізація арештованого майна була проведена ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», винагорода якого за надані послуги становила 32 184грн (с.с.12 т.1, справа № 2608/11504/12).

Згідно протоколу № 1-11027 від 5 вересня 2011 року проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить ОСОБА_2 , Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_5 за 177 236грн 34коп. (с.с.145 т.1. справа № 2608/11504/12).

З акту приймання-передачі наданих послуг по реалізації арештованого державним виконавцем майна вбачається, що реалізація арештованого майна була проведена ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», винагорода якого за надані послуги становила 26 408грн 21коп. (с.с.151-152 т.1, справа № 2608/11504/12).

Таким чином, у рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за рахунок реалізованого майна боржника було стягнуто 334 644грн 13коп (216000+177236,34-32184-26408,21).

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 у рахунок погашення боргу було внесено на рахунок відповідача 229 963грн 36коп., належними доказами не підтверджені, так як з наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_5 за Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 внесено: 26 378,41грн - 18 серпня 2011р. (с.с.9 т.1), 82 000грн 13коп. - 17 вересня 2011 року та 68 828грн - 24 вересня 2011 року (с.с.7 т.1), всього 177 206грн 54коп.

Надані позивачем копії квитанцій про внесення 26 378грн 41 коп. 18 серпня 2011 року на рахунок ТОВ «ТД Укрспецреалізація», підтверджують, що вказані грошові кошти були внесені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (с.с.9 т.1), а не ОСОБА_5 .

З матеріалів цивільної справи № 2608/11504/12 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були учасниками прилюдних торгів, на яких реалізовувалася Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , і 18 серпня 2011 року зазначеними особами був внесений гарантійний внесок, який становив 26 378грн 41коп. з кожного.

Отже, загальний розмір грошових коштів, які були отримані ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва у результаті здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 19882037, становить 345 644грн 13коп. (11000+334644,13).

З листа старшого державного виконавця Святецького Д.В. від 27 березня 2015 року, направленого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, у рамках виконавчого провадження № 19882037 був стягнутий виконавчий збір у розмірі 31 419грн 28коп. та витрати на проведення виконавчий дій - 32грн (с.с.31 т.2).

Таким чином, вищезазначеними документами підтверджена правомірність дій старшого державного виконавця Святецького Д.В. про зарахуванню на погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 у розмірі 314 192грн 85коп. (345644,13-31419,28-32).

Доводи позивача про необхідність повернення їй 5 887грн, у які був оцінений автомобіль ОСОБА_2 ВАЗ 2101, 1977р.в., державний номер НОМЕР_1 , який невідомо хто привласнив, так як після його опису та оцінки автомобіль не передавався на зберігання боржнику, колегія суддів вважає безпідставними.

З матеріалів цивільної справи № 2608/11504/12 встановлено, що 27 вересня 2010 року державним виконавцем Святецьким Д.В. був складений акт опису майна боржника ОСОБА_2 - транспортного засобу ВАЗ 2101, який був переданий на зберігання ОСОБА_2 (с.с.78-81 т.1).

Будь-яких документів у підтвердження вилучення у ОСОБА_2 вказаного транспортного засобу позивачем суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги про неправомірне знищення Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві виконавчого провадження № 19882037 у період, коли ОСОБА_1 оскаржувала прилюдні торги, які були проведені у рамках виконавчого провадження, і тривав судовий розгляд цієї справи, колегія суддів вважає правомірними.

Відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, який був затверджений наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 та діяв на час знищення виконавчого провадження, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання завершеного у 2009 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2010 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання.

У тому разі, коли органу державної виконавчої служби повідомлено про проведення слідчих дій або розгляд у суді справи, до якої можуть бути залучені документи виконавчого провадження, або про направлення заяви до Європейського суду з прав людини щодо оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та інших посадових осіб органу державної виконавчої служби по виконанню рішення суду чи іншого органу (посадової особи) або відмови у здійсненні передбачених Законом дій, виконавче провадження, яке було передано на зберігання, підлягає поверненню державному виконавцю та може бути знищено лише після прийняття рішення по відповідній справі.

Провадження у цивільній справі № 2608/11504/12 за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, ТОВ «Торговий дім Укрспецреалізація», третя особа ОСОБА_6 про визнання результатів прилюдних торгів недійсними було відкрито 13 липня 2012 року та закінчилося тільки 24 грудня 2019 року ухваленням постанови Верховним Судом (с.с.33-38 т.2).

За таких обставин, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не мало правових підстав для знищення виконавчого провадження № 19882037.

Однак, більшість копій матеріалів виконавчого провадження знаходяться у матеріалах цивільної справи № 2608/11504/12, до яких ОСОБА_1 мала доступ з 2 лютого 2015 року, вступивши у справу як правонаступник ОСОБА_2 .

За таких обставин, ОСОБА_1 мала можливість надати суду першої інстанції копії документів виконавчого провадження № 19882037 або повідомити суду місце їх знаходження після отримання інформації про знищення виконавчого провадження.

Однак, свого процесуального обов`язку не виконала.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів у підтвердження своїх позовних вимог, досліджені судом докази підтверджують безпідставність позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, так як суд фактично не вирішив спір, обмежившись посиланням на знищення матеріалів виконавчого провадження, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх безпідставністю.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк