РІШЕННЯ

іменем України

22 червня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

судді Бібіка О.В.

з участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 до суду звернулася ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з вимогами: зняти арешт з усього майна позивача, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 35946606, виданої 17.01.2013 року відділом державної виконавчої служби Зміївського РУЮ Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.01.2013 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження №35946606 з примусового виконання виконавчого листа №2014/3168/2012, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 23074,90 грн.

17.01.2013 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4

26.03.2013 постановою державного виконавця серії ВП 35946606, виконавче провадження в Зміївському ВДВС закінчено та передано матеріали виконавчого провадження до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ, у зв`язку з працевлаштуванням позивача до КЗОЗ «Харківська міська стоматологічна поліклініка №2».

23.05.2013 на адресу КЗОЗ «Харківська міська стоматологічна поліклініка №2» надійшла постанова для проведення відрахунку із заробітної плати (доходів) боржника, постановленої державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Попляком В.В., з примусового виконання виконавчого листа №2014/3168/2012 виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012 року.

В постанові державний виконавець зазначив, що грошові кошти, які будуть утримані від доходів боржника, повинні бути перераховані на реквізити стягувача у розмірі 23074,49 грн, а грошові кошти у розмірі 10 % від суми боргу 2307, 49 грн та 55 грн. виконавчого збору повинні бути зараховані на реквізити Комінтернівського ВДВС.

12.05.2017 ОСОБА_1 надано до Комінтернівського ВДВС звіт про здійснення відрахування та виплати за виконавчим листом №2014/3168/2012 виданого Зміївським районним судом Харківської області. Відповідно до зазначеного звіту, нею було погашено витрати на проведення виконавчих дій та виконавчий збір у повному обсязі.

На початку травня 2019 року ОСОБА_1 надано звіт до Комінтернівського ВДВС про здійснення відрахування із заробітної плати, відповідно до якого заборгованість сплачена у повному обсязі.

Разом зі звітом нею подано заяву з проханням закрити виконавче провадження та зняти арешт з майна.

В червні 2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист за підписом начальника

Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків, в якому повідомляється, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі перебувало виконавче провадження №37906481 з примусового виконання виконавчого листа №2014/3168/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суми боргу 23074,90 грн, проте 27.11.2014 державним виконавцем було завершено виконавче провадження. Станом на день звернення у відділі не перебувають виконавчі провадження в яких ОСОБА_1 є боржником.

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Зміївського ВДВС із заявою про зняття арешту з майна, на яку надійшла відповідь, що 26.03.2013 виконавчий лист було направлено до Комінтернівського ВДВС і повторно він не повертався до Зміївського ВДВС, у зв`язку з чим припинити чинність арешту боржника не має можливості.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.03.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.04.2020 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 25.05.2020 надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розгляду справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, інших клопотань не має.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, судова куореспонденція, наравлена на його адресу, повернулася до суду за закінченням терміну зберігання.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У відповідністю до ч. 7 ст. 279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву,а позивач-разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

З огляду на це та, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині п`ятій статті 279 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 15.01.2013 старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. відкрито виконавче провадження № 35946606 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2014/3168/2012, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 23074,90 грн (а.с. 4)

17.01.2013 старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. винесено постанову про арешт всього майна, що належить ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 5, 6)

26.03.2013 старшим державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист № 2014/3168/2012 від 13.11.2012, у зв`язку з тим, що боржник працює в КЗОЗ "Харківська стоматологічна пролікілника № 2" у м. Харків, передано за належністю до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ (а.с. 7)

Державним виконавцем Комінтернівського ВДВС Харківського міського управління юстиції постанову для проведення відрахування із заробітної плати (доходів) боржника від 23.05.2013 направлено до КЗОЗ "Харківська стоматологічна пролікілника № 2" (а.с. 8)

Відповідно до звітів про здійснення відрахувань за виконавчим листом № 2014/3168/2012 з ОСОБА_3 перераховано: за період з 04.07.2013 по 27.04.2017 - 2363,04 грн; за період з 04.07.2013 по 27.04.2017 - 2307,49 грн; за період з 01.05.2017 по 30.04.2019 - 21233,54 (а.с. 11, 14-15, 16)

З відповіді начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Купріянова А.О. від 03.08.2019 вбачається, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділ перебувало викогавче провадження у справі № 2014/3168/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу 23074,90 грн. 27.11.2014 державним виконавцем на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" завершено виконавче провадження. Станом на сьогоднійшній день відкритих виконавчих проваджень у відділі не перебуває (а.с. 12)

З відповіді начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 07.10.2019 вбачається, що згідно даних спецрозділу автомтаизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2014/3168/2012, виданого 11.01.2013 Зміївсьим районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 23074,90 було відкрито 15.01.2013. 26.03.2013, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" (в попередній редакції) державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено за належністю до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ. Станом на 07.10.2019 вказаний виконавчий лист повторно до відділу не надходив. У зв`язку з чим припинити чинність арешту майна боржника не має можливості (а.с. 17)

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна, а тому на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» просив зняти арешт з належного йому майна.

Як встановлено судом, підставою обтяження майна позивача є постанова від 17.01.2013 року, винесена старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Зміївського РУЮ Харківської області в рамках виконавчого провадження № 35946606 по примусовому виконанню виконавчого листа №2014/3168/2012, виданого Зміївським районним судом Харківської області 13.11.2012, в якому позивач ОСОБА_3 є боржником.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Стаття 5 ЦПК України не обмежує суд у виборі способу захисту, прямо передбаченого законом, а дозволяє, виходячи із принципу верховенства права, визначити не тільки прямо передбачений в нормативному акті спосіб захисту порушеного права особи, а й спосіб захисту, який не передбачений законом, але не суперечить йому.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично не погоджується з діями державного виконавця, який при завершенні виконавчого провадження, відповідно до п. 2 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження", не вирішив питання про зняття арешту, накладеного на майно та не погоджується з відмовою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області задовольнити її заяву про зняття цього арешту.

За таких обставин, ОСОБА_2 не повинен відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - міжрайонному відділі державної викогавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідні висновки викладено у Постановах Верховного Суду №425/1341/17 від 05.12.2018, № 544/394/18 від 22.04.2020.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Клопотань від позивача ОСОБА_3 про заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не надходило.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

При цьому посилання позивача в позовній заяві на статтю 41 Конституції України, статті 317, 319, 321, 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місце знаходження: м. Зміїв Харківської області, вул. Гагаріна, 15) про зняття арешту з майна - відмовити.

Повне судове рішення складено 24.06.2020.

Суддя: