У х в а л а

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 713/1745/19

провадження № 61-8683ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення інфляційних витрат, пені відсотків за неповернення депозитних коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свій позов ОСОБА_1 мотивував тим, що 18 жовтня 2010 року між ним таакціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») було укладено депозитний договір. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передав АТ КБ «ПриватБанк» кошти у розмірі 10 тис. доларів США з відсотковою ставкою 9% річних для розміщення на депозитному вкладі строком на 12 місяців.

09 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору депозиту та повернення належних йому грошових коштів та відсотків, однак АТ КБ «ПриватБанк» ці грошові кошти не повернув.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецького області від 29 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано стягнути зАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 тис. доларів США, однак вказане судове рішення не було виконано.

ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок порушення грошового зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк», він має право на отримання відсотків за договором банківського вкладу, стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по відсотках за депозитним договором від 18 жовтня 2010 року а саме: за період з 11 березня 2016 року по 03 травня 2017 роки у розмірі 114 доларів 52 центи США; за період з 04 травня 2017 року по 26 вересня 2019 року у розмірі 02 долари 40 центів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постаново Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2020 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за договором банківського вкладу в розмірі 117 доларів 46 центів США, 3% річних в розмірі 886 доларів 57 центів США, пеню за прострочення грошового зобов`язання з повернення грошових коштів відповідно до умов договору банківського вкладу в розмірі 651 грн 24 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат

04 червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову апеляційної інстанцій у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , й у цій частині рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або мас виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми інфляційних витрат, пені, відсотків за неповернення депозитних коштів, у розмірі 114 838 грн 93 коп., з яких: інфляційні втрати у розмірі 113 883 грн; 3% річних на суму депозиту у розмірі 876 доларів США; відсотки нараховані на неповернуту суму депозиту у розмірі 5 тис. доларів США; пеня за неповернення депозиту в розмірі 651 грн 24 коп; 3% річних на суму відсотків за депозитним договором у розмірі 324 долари 36 центів США; пеня за несплату відсотків за депозитним договором у розмірі 304 грн 69 коп; та 7 200 доларів 36 центи США.

Отже ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*250 = 480 250 грн), відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є малозначною.

Відтак зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення інфляційних витрат, пені відсотків за неповернення депозитних коштів за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара