У Х В А Л А

23.06.2020 Справа №607/3368/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О.М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

та учасників справи:

заявника ОСОБА_1 представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південного Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південного Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначив, що в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів. Вважає, що державним виконавцем самостійно змінено розмір аліментів, що являється неправомірним, оскільки він перебуває в декретній відпустці і з нього повинно стягуватися 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з цим заявник просить визнати дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів в розрахунку неправомірними; скасувати розрахунок та зобов`язати державного виконавця скласти новий розрахунок зі сплати аліментів, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав з підстав, викладених у ній та просить її задовольнити.

У судове засідання представник Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що дана скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2019 р. у цивільній справі № 607/3368/19, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, а але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку №43059 заборгованості зі сплати аліментів станом на 07.05.2020, заборгованість ОСОБА_1 становила 34427,80 грн.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заявник посилається, що державний виконавець неправомірно з вересня 2019 року визначив заборгованість за аліментами, суд з такими доводами заявника не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частини першоїстатті 71 Закону України «Про виконавче провадження»порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України ( ч. 3 ст. 71 Законом України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається із розрахунку заборгованості державний виконавець визначив розмір аліментів в розмірі 2233,50 грн., виходячи із суми 8934 грн., середньої заробітної плати штатного працівника по м. Тернопіль.

Доказів того, що боржник ОСОБА_1 працював та отримував дохід, матеріали справи не містять, заявник таких доказів не подав.

Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) регламентовано статтею 195 СК України, відповідно до якої, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно листа Головного управління статистики у Тернопільській області від 06.03.2020 №28121, середньомісячна заробітна плата штатного працівника по місту Тернополю у третьому кварталі 2019 році становить 8934 грн..

Таким чином, аналіз вищевказаних норм права та матеріалів справи свідчить про те, що розрахунок по аліментах зроблено державним виконавцем відповідно до вимог статті 195 СК України, виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки платник аліментів ніде на території України не працює, а тому відсутні підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментах по вищевказаних підставах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південного Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 352-354, 450-452 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Південного Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 23 червня 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко