КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/941/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлення користування частками у спільному майні, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. звернувся до суду першої інстанції з вказаним поданням посилаючись на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №56154036 з виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року №753/9947/16 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9838056,80 грн. набутих без достатньої правової підстави та 14469,00 грн. судового збору, а всього 9852525,80 грн.

10 квітня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Копії обох постанов та шаблон Декларації про доходи та майно направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням за адресою проживання боржника. Даний лист було повернуто з причин вибуття боржника із зазначеної адреси.

В ході примусового виконання рішення приватним виконавцем було з`ясовано, що боржник не отримує пенсії, не працює за трудовим/цивільно-правовим договором, на території Києва та Київської області зареєстрованого транспортного засобу за боржником не значиться. Також, приватним виконавцем з`ясовано, що боржник перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка працює в ПрАТ «ДАТАГРУП», через яку приватний виконавець намагався повідомити боржника про наявність виконавчого провадження та вручити відповідні постанови, проте отримав на це відмову.

Крім цього, приватним виконавцем встановлено, що боржнику на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07 квітня 2008 року, тобто після реєстрації шлюбу. Враховуючи зазначене, приватний виконавець вважає, що для виконання вказаного виконавчого провадження необхідно визначити частку ОСОБА_3 на цю квартиру, що є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі викладеного, приватний виконавець просив суд визначити частку ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування вказаною квартирою, шляхом виділення у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житлових кімнат відповідно до їх часток та залишення допоміжних приміщень: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридорів у спільному користуванні.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлення порядку користування частками у спільному сумісному майні було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи.

Так, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що для виконавчого провадження ВП №56154036 є необхідним встановлення порядку користування спільною квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житлових кімнат відповідно до їх часток.

Іншого способу виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, як звернення стягнення на нерухоме майно не має, а в добровільному порядку ОСОБА_3 рішення суду не виконує чим порушуються права та законні інтереси стягувача.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Унінець І.М. в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, що в ній зазначені.

Приватний виконавець Лисенко С.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі №753/9947/16 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9838056,80 грн. набутих без достатньої правової підстави та 14469,00 грн. судового збору, а всього 9852525,80 грн.

10 квітня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. виніс дві постанови про відкриття виконавчого провадження №56154036 про стягнення вказаних сум з боржника на користь стягувача та про арешт майна боржника.

Копії обох постанов та шаблон Декларації про доходи та майно направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням за адресою проживання боржника: АДРЕСА_2 . Даний лист було повернуто приватному виконавцю з відміткою, що боржник із зазначеної адреси вибув.

В ході проведення виконавчих дій, приватним виконавцем з`ясовано, що боржник не отримує пенсії, не працює за трудовим/цивільно-правовим договором, на території Києва та Київської області зареєстрованого транспортного засобу за боржником не значиться.

Виходами за місцем проживання боржника з метою опису, арешту майна та квартири, приватним виконавцем складені акти про неможливість здійснення виконавчих дій, оскільки квартиру ніхто не відчиняє.

Із повідомлення Дарницького районного у м. Києві Відділу державної реєстрації актів цивільного стану №4877/26-06-09 від 20 квітня 2018 року вбачається, що 18 листопада 2005 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2 , який складено Відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №1085 (а.с. 15).

Згідно відповіді КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-6817 (И-2018) від 06 червня 2018 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07 квітня 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про права власності на квартиру, видане 07 квітня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), згідно з яким власником всієї квартири АДРЕСА_1 є боржник ОСОБА_3 , інших судових рішень, щодо набуття права власності на дану квартиру іншими особами суду не надано. Крім того, вимогами ст. 443 ЦПК України не передбачено в порядку виконання судового рішення встановлювати порядок користування частками в квартирі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до частин шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно зі ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наведені норми надають право приватному (державному) виконавцю звертатись до суду з поданням про визначення частки боржника у спільному сумісному майні.

Разом із тим, само по собі набуття майна в період знаходження особи у зареєстрованому шлюбі, не є безумовною підставою для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя. Так, майно може набуватись у власність одним із подружжя не лише за спільні кошти подружжя, а також і внаслідок безоплатної приватизації, дарування, спадкування та інше. В такому випадку майно є особистою приватною власністю одного із подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, у ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 посвідчено свідоцтвом, яке було видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська місцева державна адміністрація) ОСОБА_3 07 квітня 2008 року. Підстави видачі такого свідоцтва приватний виконавець не з`ясував. Однак свідоцтво про право власності, видане органом державної влади, не прирівнюється до оплатного договору, отже у суду не було підстав погоджуватись із приватним виконавцем в тому, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому не було підстав також для визначення частки боржника у цьому майні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність доказів належності квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 369, 374, 375, 443 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлення користування частками у спільному майні, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині відмови в задоволенні подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: