Справа № 219/67/20
Провадження № 2/219/1199/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.

25 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просить: з метою забезпечення доказів у даній справі (№ 219/67/20), зобов`язати повноважних осіб Сіверської міської ради (шляхом виходу на місце, за адресою: АДРЕСА_1 ) встановити обставини проживання або непроживання, за вказаною адресою, гр-ки ОСОБА_4 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в період з січня 2014 року і до 14 грудня 2014 року та скласти про це акт відповідного змісту та форми; з метою забезпечення доказів у даній справі (№ 219/67/20), зобов`язати повноважних осіб Сіверської міської ради (шляхом виходу на місце, за адресою: АДРЕСА_1 ) встановити обставини проживання або непроживання гр-на ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за вказаною адресою, з 26.04.2014 року і досьогодні, та скласти про це акт відповідного змісту та форми; з метою забезпечення доказів у даній справі (№ 219/67/20), зобов`язати повноважних осіб Сіверської міської ради (шляхом виходу на місце, за адресою: АДРЕСА_1 ) встановити обставини проживання або непроживання гр-ки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за вказаною адресою, з січня 2009 року і досьогодні, та скласти про це акт відповідного змісту та форми.

Згідно положень ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до роз`яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», суд за заявою особи, яка бере участь у справі, може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів.

За змістом ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (ч.4 ст.116 ЦПК України).

Відповідно до частин 1,2 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч.3 ст.117 ЦПК України за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч.4 ст.117 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Таким чином, системний аналіз зазначених вище правових приписів ст.117 та ст.118 ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що розгляд заяви про забезпечення доказів в судовому засіданні з дотриманням вимог ч.ч.1, 2, 3 ст.118 ЦПК України може здійснюватись судом у разі відсутності підстав для повернення такої заяви.

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що подана відповідачем ОСОБА_1 заява про забезпечення доказів, в порушення вимог ч. 1, ч.3 ст.117 ЦПК України

В порушення вимог ч. 1 ст. 117 ЦПК України заявником у заяві про забезпечення доказів не зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

В порушення вимог ч.3 ст.117 ЦПК України, позивачем до заяви про забезпечення доказів не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмірі, а саме: 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 420 грн. 40 коп.

Доказів звільнення позивача від сплати судового збору у визначеному законом розмірі суду також надано не було.

Таким чином, позивачем при поданні до суду заяви про забезпечення доказів не були дотримані вимоги ч. 1, ч.3 ст.117 ЦПК України, що відповідно до положень ч.4 ст.117 ЦПК України є підставою для повернення заяви про забезпечення доказів відповідачу без її розгляду в судовому засіданні.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Крім того, у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

При цьому, суд роз`яснює, що повернення заяви не позбавляє заявника на повторне звернення в суд із заявою про забезпечення доказів в порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст.116, 117, 258, 260, 353 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі її подання ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Донецького Апеляціного суду через Артемівській міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Н.М. Фролова