Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 622/1310/15-ц

провадження № 61-36616 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: кредитна спілка «Інтер-Інвест»,

ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року

у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Піддубного Р. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до кредитної спілки «Інтер-Інвест» (далі - КС «Інтер-Інвест»), ОСОБА_2 про захист порушеного права споживача фінансових послуг,

визнання недійсними договорів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 травня 2010 року між ним та КС «Інтер-Інвест» укладено кредитний договір, за яким він отримав

кредит у розмірі 80 000,00 грн на строк до 18 травня 2011 року, зі сплатою

60 відсотків річних. На забезпечення виконання даного зобов`язання

між сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого став житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Жовтневої ради народних депутатів Харківської області 14 вересня 1993 року, зареєстрованого Дергачівським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 жовтня 1993 року за № 3.

Вказував, що пункти 2.1.2.4, 2.2.3, 2.4.4 кредитного договору є нікчемними, оскільки прямо суперечать частині 3 статті 1056-1 ЦК України, частині другій статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (умова договору щодо права фінансової установи встановлювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною), а пункти 8.2 та 9.1 - несправедливими, так як призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків.

Крім того, кредитний договір не містить детального розпису сукупної

вартості кредиту для споживача (пункт 2 частина четверта статті 11

Закону України «Про захист прав споживачів»), порядку його зміни

та припинення (пункт 8 частина перша статті 6 Закону України

«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). КС «Інтер-Інвест» ввела його в оману при укладенні оспорюваного договору, споживачу не була надана вся необхідна інформація, а його виконання здійснювалося з використанням агресивної і нечесної підприємницької діяльності. При цьому нарахування процентів

за користування кредитом після закінчення строку дії договору законом

не передбачено.

18 березня 2011 року він сплатив кредитній спілці 5 000,00 грн, а йому було видано прибуткові касові ордери № 349 , № 350 , № 351 , однак сума

за ордером № 351 (проценти за користування кредитом) по касі

не проведена. Внаслідок таких неправомірних дій касира ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду, яку він визначив у розмірі 10 000,00 грн.

Недійсність кредитного договору свідчить і про недійсність договору

іпотеки та можливість вилучення відповідних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд: визнати нікчемними пункти 2.1.2.4, 2.2.3, 2.4.4 кредитного договору; визнати, що пункт 8.2 кредитного договору є таким, що не відповідає

засадам справедливості, добросовісності, розумності, є дискримінаційним, несправедливим та недійсним; визнати недійсним пункт 9.1 кредитного договору; встановити факт відсутності у кредитному договорі передбачених законом наступних істотних умов: детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача; умови про порядок припинення договору; дат і сум надання частин кредиту; визнати кредитний договір недійсним як такий, що укладений з використання нечесної підприємницької практики та під впливом обману з боку КС «Інтер-Інвест», зобов`язати КС «Інтер-Інвест» повернути йому 12 449, 55 грн; визнати неправомірними та незаконними нарахування процентів за користування кредитом після 18 травня 2011 року у зв`язку з закінченням строку дії кредитного договору; визнати неправомірними та незаконними нарахування додаткових процентів

за користування кредитом взагалі і після 18 травня 2011 року; зобов`язати ОСОБА_2 внести до каси спілки 1 433,10 грн у рахунок погашення його заборгованості; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі

10 000, 00 грн; визнати, що виконання кредитного договору здійснювалося

з використанням агресивної і нечесної підприємницької практики і тому він недійсний; зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Милицю М. Л. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис за № 795 про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки; застосувати наслідки недійсності правочину, зобов`язавши КС «Інтер-Інвест» повернути ОСОБА_1 сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні

санкції тощо; зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження

об`єктів нерухомого майна запис за реєстровим номером 9839696; виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 9839806.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року у складі судді Шабас О. С. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шляхом підписання кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив факт письмового ознайомлення з умовами кредитування, погодився з ними та зобов`язався їх виконувати. Сторони дійшли згоди щодо розміру процентів у разі порушення позичальником свої зобов`язань, доказів зміни процентної ставки кредитором в односторонньому порядку позивачем не надано. При цьому суму заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_1

на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а 12 лютого 2014 року між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості

за оспорюваним кредитним договором.

Судом першої інстанції не встановлено наявності підстав для визнання основного зобов`язання недійсним, а тому відсутні підстави для застосування наслідків його недійсності, скасування іпотеки та виключення відповідних відомостей з реєстру. Крім того, вимога позивача

про відшкодування йому моральної шкоди є необґрунтованою, причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та моральними

стражданнями ОСОБА_1 не доведений.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Підстав для недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів позивач не довів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що судова технічна

експертиза була знята з виконання у зв`язку з ненаданням сторонами

додаткових доказів та несплатою ОСОБА_1 її вартості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року скасувати

з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України,

а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 04 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 622/1310/15-ц із Золочівського районного суду Харківської області та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності позивача, без належного повідомлення про дату

та час розгляду справи, чим порушив його право на участь у судовому розгляді. Вважає це обов`язковою підставою для скасування постанови Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року.

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року КС «Інтер-Інвест» подало до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує

на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що ОСОБА_1 отримує пошту вибірково, навмисно не отримує судові повістки та не цікавиться розглядом справи за поданою ним апеляційною скаргою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України

від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено,

що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких

не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку,

що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час

розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскаржуваною постановою Апеляційного суду Харківської області

від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено

без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року - без змін.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників

справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

ОСОБА_1 обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомив заявника

про дату, час і місце судового засідання, чим порушив норми

процесуального права, а тому наявні підстави для скасування

оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому касаційна скарга не містить посилань на порушення апеляційним судом норм матеріального права.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав

людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Пунктом першим частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж

розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим

законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 304 ЦПК України 2004 року, який діяв

на час апеляційного перегляду, справа розглядається апеляційним судом

за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції,

з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Відповідно до статті 305 ЦПК України 2004 року апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано

судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи,

не перешкоджає розглядові справи.

Статтями 74-76 ЦПК України 2004 року визначено порядок повідомлення сторін про час і місце розгляду справи.

За змістом статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

В апеляційній скарзі на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року ОСОБА_1 зазничив своїм місцезнаходженням наступну адресу: АДРЕСА_2 (а. с. 89-100, т. 3).

Разом з цим, звертаючись із вказаним позовом до суду першої інстанції

ОСОБА_1 , окрім адреси - АДРЕСА_2 , зазначив окремо адресу для листування - АДРЕСА_3 (а. с. 1, т. 1).

Вказана адреса для листування зазначена також у поданих заявником апеляційній скарзі на ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 13 липня 2016 року (а. с. 17-22, т. 3), заявах та клопотаннях

(а. с. 1-2, 3, 4, 5-7, 8-10, 33-34, т. 3).

Судові повістки (кореспонденція) заявнику надсилалися апеляційним судом засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_3 , однак поверталися із вказівкою причини повернення

«за закінченням терміну зберігання» (а. с. 167-168, 172-173, т. 3 ).

Крім того, ОСОБА_1 отримав судову повістку на 19 червня 2017 року, направлену на адересу - АДРЕСА_3

(а. с. 119, т. 3).

Згідно із статтею 77 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією

адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки

у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі,

не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Верховний Суд виходить із того, що позивач не повідомляв суд апеляційної інстанції про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження, а сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, при тому, що саме ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», № 11681/85).

При цьому ОСОБА_1 було відомо про відкладення розгляду справи

19 червня 2017 року на 13 липня 2017 року, що підтверджується його підписом на явочному листі (а. с. 126, т. 3).

З урахуванням зазначених обставин, які підтверджуються матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд вживав усіх необхідних заходів для надання ОСОБА_1 достатніх можливостей викладення своєї позиції у судових засіданнях в апеляційному суді з метою

дотримання вимоги змагальності процесу та забезпечення права

на публічне слухання, що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом,

а його право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, не було порушено.

Наявність обставин, за яких відповідно до пункту 5 частини першої

статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної

інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець