Справа № 703/2627/14-ц
4-с/703/7/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Опалинської О.П.

при секретарі Холодняк Л.П.

за участю державного виконавця ОСОБА_1 В.В ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороза Віталія Володимировича про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про арешт коштів боржника та частково скасування постанови, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області зі скаргою на дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороза В.В. про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про арешт коштів боржника та частково скасування постанови.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Смілянському МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) (державний виконавець Мороз В.В.) знаходиться виконавче провадження №62053728, відкрите 13 травня 2020 року на підставі виконавчого листа №703/2627/14-ц, 2-др/703/2/20 від 10 березня 2020 року, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 26770 гривень 50 копійок.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження скаржник отримав поштою 20 травня 2020 року.

На виконання вказаної постанови державного виконавця скаржником 25 травня 2020 року направлено клопотання про здійснення відрахування із пенсійного забезпечення в розмірі 20% для повного погашення боргу за виконавчим документом.

На початку червня 2020 року ОСОБА_3 від ГУ ПФУ в Черкаській області отримав лист-повідомлення за №2300-0413-8/25311 від 03 червня 2020 року, про те, що з 01 липня 2020 року із його пенсії буде відраховуватись 20% для виконання постанови державного виконавця від 25 травня 2020 року, прийнятої в межах виконавчого провадження №62053728.

Проте 18 червня 2020 року скаржнику прийшло смс-повідомлення із АБ «Укргазбанк», зі змісту якого стало відомо, що банк «забрав» весь розмір його невеликої пенсії, в зв`язку із чим 19 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Смілянського відділення АБ «Укргазбанк» задля роз`яснення причин зняття пенсії.

Керівництво Смілянського відділення АБ «Укргазбанк» повідомило, що такі дії були вчиненні на виконання постанови державного виконавця Смілянського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Мороза В.В. про накладення арешту на банківський рахунок скаржника, на який постійно надходить пенсія.

ОСОБА_3 вважає, що жодною нормою чинного законодавства України не передбачено, що отримувача пенсії можна позбавити усього розміру вказаної виплати.

Державний виконавець не з`ясував призначення відкритих на ім`я скаржника розрахункових рахунків у відповідних банківських установах, що призвело до того, що кошти на його єдиному банківському рахунку, на який він отримує пенсію, набули статусу арештованих.

Це призвело до того, що ОСОБА_3 залишився без будь-яких грошових засобів для проживання, оскільки пенсію отримати не має змоги, з підстав того, що пенсійні кошти, які надходять на картковий рахунок у АБ «Укргазбанк», під арештом. Інших засобів для існування немає, оскільки досяг пенсійного віку і не продовжує працювати.

Скаржник звернув увагу суду на те, що 19 травня 2020 року державним виконавцем Смілянського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Мороз В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, а через 6 днів - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно яких із його пенсії щомісячно має бути відраховано по 20% на депозитний рахунок Смілянського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) до часу повного погашення боргу у сумі 29648 гривень 91 копійка.

Вважає, що у разі, якщо винесені постанови державним виконавцем Морозом В.В. від 19 та 25 травня 2020 року визнати у повній мірі правомірними: 20% із його пенсійного забезпечення буде перераховуватись пенсійним органом відповідно на депозитний рахунок Смілянського МВ ДВС (на виконання постанов державного виконавця від 25 травня 2020 року), а решта, тобто 80% вказаних виплат, будуть перераховуватись відповідною банківською установою на депозитний рахунок того ж відділу ДВС тепер лише на виконання постанови державного виконавця від 19 травня 2020 року.

Тобто, такі неправомірні дії державного виконавця Мороза В.В. призведуть до того, що 100% пенсійного забезпечення щомісячно буде відраховуватись вказаною вище установою на депозитний рахунок відділу ДВС, на виконанні у якому перебуває виконавче провадження №62053728., а це є грубим порушенням вказаних вище норм Конституції України, як Закону прямої дії, а також Закону №1404, оскільки грубо порушено таку засаду виконавчого провадження як верховенство права.

Просив визнати неправомірними дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороза В.В., щодо винесення постанови від 19 травня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62053728 у частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (субрахунок № НОМЕР_2 ), що відкритий у АБ «Укргазбанк» (МФО:320478, ) на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати постанову державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороза В.В., від 19 травня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62053728 у частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 (субрахунок № НОМЕР_2 ), що відкритий у АБ «Укргазбанк» (МФО:320478, ) на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання скаржник не з`явився, надав суду заяву в якій підтримав скаргу та просив розгляд справи проводити без його участі.

Державний виконавець Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороза В.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів скаржника в повному обсязі, та вважає, що не має правових підстав для задоволення поданої ним скарги

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши державного виконавця, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, щ о ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ч. 1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно ч. 2 ст. 48 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Оцінюючи усі докази, суд вважає доведеними обставини, на які скаржник посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Статтею 2 Закону №1404 передбачено вичерпний перелік засад виконавчого провадження, серед яких пріоритетною є верховенство права.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Крім того, ст. 46 Основного Закону встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. У той же час, ч. З ст. 8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 70 Закону №1404 встановлено граничні розміри відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Із аналізу вказаних положень Конституції України у взаємозв`язку із положеннями Закону №1404 слід зробити висновок, що Україною гарантовано право кожного громадянина на працю та на пенсійне забезпечення у разі тимчасової втрати працездатності. Це право підлягає певним обмеженням у виді відсоткових відрахувань у разі, якщо їх отримувач є боржником у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що 19 травня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі кошти, що належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Однак, державний виконавець при винесенні постанови про арешт коштів від 19 травня 2020 року не виконав вимоги ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не врахував, призначення відкритих на ім`я ОСОБА_3 розрахункових рахунків у відповідних банківських установах .

25 травня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 % до виплат загальної суми боргу 29648 гривень 91 копійка.

З наданих суду доказів скаржником, а саме з довідки ПАТ «Укргазбанк» від 19 червня 2020 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_3 відкрито пенсійний картковий № НОМЕР_5 , який використовується виключно для зарахування пенсійних коштів .

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Основного Закону проголошує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги норми ЗУ "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скаржника щодо визнання незаконними дій державного виконавця в частині винесення постанови про арешт коштів боржника від 19 травня 2020 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 48, 56, 70 Закону «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року ст.ст. 258-260, 447-452 ЦПК України, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мороза Віталія Володимировича про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про арешт коштів боржника та частково скасування постанови, задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороза Віталія Володимировича, щодо винесення постанови від 19 травня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62053728 у частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (субрахунок № НОМЕР_2 ), що відкритий у АБ «Укргазбанк» (МФО:320478, ) на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати постанову державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороза Віталія Володимировича, від 19 травня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №62053728 у частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 (субрахунок № НОМЕР_2 ), що відкритий у АБ «Укргазбанк» (МФО:320478, ) на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст ухвали суду виготовлений 25 червня 2020 року.

Головуюча: О.П. Опалинська