Постанова

Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 225/264/16-ц

провадження № 61-28818св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на постанову апеляційного суду Донецької області від 15 березня

2018 року у складі колегії суддів: Дундар І. О., Агєєва О. В., Корчистої О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Престиж»

(далі - ТОВ «Фірма «Престиж») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Фірма «Престиж» було укладено кредитний договір

№ ККРОВ.1500.010, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі

900 000,00 грн у вигляді поновлюваної кредитної лінії, з терміном користування кредитом до 04 червня 2014 року, процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 19,00 % річних.

У зв`язку з порушенням позичальником умов договору по своєчасному погашенню кредиту та процентів за його користування, 04 червня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої була проведена реструктуризація простроченої за цим договором заборгованості, а саме: продовжено термін користування кредитом до 08 жовтня 2014 року; процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 22 % річних; внесені відповідні зміни у графік зменшення ліміту; процентна ставка за користування кредитом при порушенні строків погашення заборгованості за користування кредитом встановлена у розмірі 32 % річних.

Додатковою угодою від 17 вересня 2014 року № 2 до кредитного договору знов було змінено пункт 2.5 кредитного договору, відповідно до яких термін користування кредитом встановлений до 08 квітня 2015 року. Відповідні зміни було внесено у графік зменшення ліміту кредитної лінії - пункт 2.5 кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком, 05 березня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 09 жовтня 2013 року

№ РХ029031.8864.007, згідно якого вона зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання ТОВ «Фірма «Престиж» зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, витрат кредитора.

04 червня 2014 року у договір поруки було внесено зміни додатковою угодою № 2, оскільки відповідні зміни було внесено до кредитного договору додатковою угодою від 04 червня 2014 року № 1.

У зв`язку з укладенням 17 вересня 2014 року додаткової угоди № 2 до кредитного договору позивач та поручитель внесли відповідні зміни і до договору поруки, про що 17 вересня 2014 року уклали додаткову угоду № 3 до договору поруки.

Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному погашенню кредиту та нарахованим процентам, станом на 18 вересня 2015 року загальна заборгованість по кредиту становить 927 147,03 грн, а саме: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 899 450,00 грн; прострочена заборгованість по процентам - 23 428,93 грн; сума пені - 4 268,10 грн.

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», з урахуванням уточнень, просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором

від 05 березня 2014 року № ККРОВ.1500.010 у розмірі 811 992,79 грн та судовий збір в сумі 13 907,21 грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 16 березня 2017 року провадження у справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ТОВ «Фірма «Престиж», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог до ТОВ «Фірма «Престиж» закрито.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість по кредитному договору від 05 березня 2014 року

№ ККРОВ.1500.010 у розмірі 811 992,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір у розмірі 12 179,89 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином виконав свої обов`язки по наданню кредиту, відповідач не виконав покладені на неї договором поруки зобов`язання по поверненню кредиту, позивач у встановлений статті 559 ЦК України шестимісячний строк звернувся з вимогою про стягнення боргу з поручителя, договір поруки не вважається таким , що був припинений.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення з вимогами до поручителя. При цьому апеляційний суд вказав, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся в межах шестимісячного строку є неправильним, оскільки провадження у справі за першим позовом до поручителя не було відкрито, поданий позов було визнано неподаним та повернуто позивачу.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

16 квітня 2018 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2018 року та залишити в силі рішення Дзержинського міського суду Донецької області

від 12 жовтня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що надані ОСОБА_1 додаткові пояснення прийняті судом з порушенням норм процесуального права, оскільки з них фактично вбачається зміна підстав апеляційної скарги. пунктом 6.2 договору поруки передбачено, що до усіх вимог, що випливають з договору поруки, встановлюється позовна давність у 5 років. Ігнорування з боку апеляційного суду Донецької області збільшення строку позовної давності є таким, що не відповідає чинному законодавству. ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» зверталось до ОСОБА_1 з позовом 01 жовтня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року вказаний позов повернуто позивачу у зв?язку з тим, що позивачем не було сплачено судовий збір, що свідчить про дотримання банком шестимісячного строку. Апеляційним судом проігноровано невизнання банком припинення поруки.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дзержинського міського суду Донецької області.

21 січня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням від 16 квітня 2020 року № 1111/0/226-20 за касаційним провадженням № 61-28818св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку на постанову апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 05 березня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Фірма «Престиж» укладено кредитний договір № ККРОВ.1500.010, за умовами якого надано кредит в розмірі

900 000,00 грн у вигляді поновлюваної кредитної лінії до 04 червня 2014 року, процентна ставка за користування кредитом 19,00 % річних. 04 червня 2014 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої була проведена реструктуризація простроченої за цим договором заборгованості, а саме: продовжено термін користування кредитом до 08 жовтня 2014 року; процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 22 % річних; внесені відповідні зміни у графік зменшення ліміту; процентна ставка за користування кредитом при порушенні строків погашення заборгованості за користування кредитом встановлена у розмірі 32 % річних.

Додатковою угодою № 2 від 17 вересня 2014 року до кредитного договору знов було внесено зміни до пункту 2.5 кредитного договору, відповідно до яких термін користування кредитом встановлений до 08 квітня 2015 року. Відповідні зміни було внесено у графік зменшення ліміту кредитної лінії - пункт 2.5 кредитного договору.

ТОВ «Фірма «Престиж» умови кредитного зобов`язання в частині щомісячного погашення кредиту не виконала, тому станом на 18 вересня 2015 року склалася заборгованість по тілу кредиту в сумі 899 450,00 грн, заборгованість по відсоткам в сумі 23 428,93 грн сума пені - 4 268,10 грн.

09 жовтня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком між ПАТ ««Всеукраїнський банк розвитку»та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.8864.007 , згідно якого вона зобов?язується відповідати перед позивачем за виконання ТОВ «Фірма «Престиж» зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, витрат кредитора.

05 березня 2014 року сторони по справі уклали додаткову угоду № 1 до договору поруки № РХ029031.8864.007 від 09 жовтня 2013 року.

04 червня 2014 року у договір поруки було внесено зміни додатковою угодою № 2, оскільки відповідні зміни було внесено до кредитного договору додатковою угодою № 1 від 04 червня 2014 року.

У зв`язку з укладенням 17 вересня 2014 року додаткової угоди № 2 до кредитного договору позивач та поручитель внесли відповідні зміни і до договору поруки, про що 17 вересня 2014 року уклали додаткову угоду № 3 до договору поруки.

Пунктом 6.1 договору поруки від 09 жовтня 2013 року № РХ029031.8864.007 передбачено, що порука та відповідальність поручителя припиняється лише після виконання зобов?язань у повному обсязі.

За змістом кредитного договору від 05 березня 2014 року № ККРОВ.1500.010, за виконання якого поручився відповідач (пункт 8.1) встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, тобто конкретний строк не визначено, але пунктом 1.1.2 встановлено термін користування кредитом, який з урахуванням змісту додаткових угод остаточно складає до 08 квітня 2015 року включно.

Виходячи з викладеного шестимісячний строк, зі спливом якого у разі не пред`явлення вимог до поручителя припиняється порука, почав відраховуватись з 09 квітня 2015 року і відповідно спливає 09 жовтня 2015 року.

Позовна заява по даній справі надійшла до суду 20 січня 2016 року, передана на пошту для відправлення до суду 12 січня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня

2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16,

від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що шестимісячний строк, за спливом якого у разі не пред`явлення вимог до поручителя припиняється порука, почав відраховуватись з 09 квітня 2015 року і відповідно спливає 09 жовтня 2015 року. Позовна заява по даній справі надійшла до суду 20 січня 2016 року, передана на пошту для відправлення до суду 12 січня 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку для пред`явлення вимог. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у позові, оскільки порука ОСОБА_1 є припиненою відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про дотримання банком шестимісячного строку були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, та до неправильного тлумачення норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська