Номер провадження: 2/205/257/2020
03 квітня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави.
Окрім того, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між Відповідачем-1 та позивачем було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу, який належав Відповідачу-1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору. Однак, станом на дату подання позовної заяви Відповідач-1 не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, оскільки останній платіж (зарахування по Кредитному договору) здійснено ще 26.02.2014 року. Отже, сума боргу (обґрунтований розрахунок суми) Відповідача - 1 за кредитним договором станом на 04.11.2019 року становить: прострочений борг - 102 122 грн. 25 коп., прострочені проценти - 153 349 грн. 54 коп., строкові проценти - 1 283 грн. 74 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань до стягнення (за період з 04.05.2019 року по 04.11.2019 року) - 42 554 грн. 87 коп., дебіторська заборгованість - 1 003 грн. 42 коп., де загальна заборгованість - 300 313 грн. 82 коп. Заборгованість Відповідача - 1 також підтверджується випискою по рахунку Відповідача-1 № НОМЕР_1 , а також, довідкою - розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 04.11.2019 року.
Також всупереч умовам кредитного договору, без письмової згоди Позивача, Заставодавцем було відчужено Предмет застави, актуальним власником якого є ОСОБА_2 (далі - Відповідач -2), із державним номерним знаком НОМЕР_6 .
З порушенням Відповідачем-1 прав та інтересів Позивача протягом тривалого часу, та порушенням умов договору застави, у Позивача є стійкі побоювання щодо неповернення грошових коштів Відповідачем-1 за Кредитним договором.
Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Від відповідачів будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, ніяких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно п.1§ 1 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 119 107 грн. 11 коп. на строк 84 місяці.
Згідно а) п.2§ 1 Кредитного договору кредит надається на фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки CITROEN C4, 2012 року випуску, номер кузова VIN - НОМЕР_5 , у сумі 115 637 грн. 00 коп. грн.; б) фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 3 470 грн. 11 коп. Роздрібна ціна купівлі транспортного засобу становить 144 547 грн. 00 коп. Позичальник власними коштами сплачує продавцю частину ціни купівлі ТЗ 28 910 грн. 00 коп.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_10 вбачається, що власником транспортного засобу марки CITROEN, моделі С4, 2012 року випуску, номер кузова VIN - НОМЕР_5 , реєстраційний номер : НОМЕР_11 , було зареєстровано саме позичальника за кредитним договором ОСОБА_1 (а.с. 29).
Також відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 37664680 від 04.09.2012 року, на підставі договору застави транспортного засобу від 31.05.2012 року ПАТ «Ідея Банк» накладено обтяження на автомобіль CITROEN С4, номер об`єкта : НОМЕР_12 , номер державної реєстрації : НОМЕР_11 , легковий - комбі -В, колір білий, НОМЕР_10 , 2012 року, VIN- НОМЕР_12 (а.с.33).
Судом також встановлено, що 29.08.2015 року відбулась перереєстрація вказаного ТЗ на нового власника - Відповідача-2 за довідкою - рахунком (1201) Дніпропетровське ВРЕР-1), 30.05.2017 року - знятий з обліку для реалізації (Центр 1242), а з 13.06.2017 року - вторинна реєстрація ТЗ у зв`язку з непродажем (Центр 1242) (а.с. 30-31), що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області № 31/4-4515 від 07.11.2019 року.
Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк
В даному випадку у § 4 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується отримати кредит і погашати заборгованість за даним Договором у вигляді ануїтетних платежів на рахунок № НОМЕР_13 відповідно до Графіку щомісячних платежів (а.с.14-15).
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до § 2 Кредитного договору за користування позичальник сплачує проценту ставку у розмірі, що визначається як зміна частина ставки збільшена на 7,6200 % (Маржу Банку). Банк може в будь - який момент за Рішенням Правління Банку визначити частину процентної ставки нижчу ніж ставка, яка розрахована відповідно до п.2 § 2 цього Договору на основі зміни ключових ринкових показників. Станом на день укладання Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 14,3700 %, що разом з Маржою Банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,9900 %. Максимальний розмір збільшення процентної ставки може становити не більше ніж 40 % річних. В передбачених Договором випадках позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою у розмірі 50 % річних, але у будь - якому випадку не менше ніж максимальний розмір процентної ставки за строковими вкладами (депозитами) в гривні, збільшеної на 7,6200 %, що діють у Банку на дату дії нового індексу.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі.
Оскільки відповідач своїх договірних зобов`язань не виконав, допустив прострочення повернення чергової частини кредитних коштів, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.
В даному випадку § 9 Кредитного договору передбачає, що у разі порушення Позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення Позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.
Отже, порушення відповідачем строків порушення договірного зобов`язання у вигляді повернення грошових коштів частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором, зокрема сплату пені, як різновиду неустойки.
Таким чином, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач - ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача АТ «Ідея Банк» порушене і підлягає захисту, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 300 313 грн. 82 коп. що складається із : прострочений борг - 102 122 грн. 25 коп., прострочені проценти - 153 349 грн. 54 коп., строкові проценти - 1 283 грн. 74 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань до стягнення (за період з 04.05.2019 року по 04.11.2019 року) - 42 554 грн. 87 коп., дебіторська заборгованість - 1 003 грн. 42 коп.
Щодо звернення стягнення предмет застави.
Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК Українитаст. 1 Закону України «Про заставу»).
Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Також згідно § 2 п.1 вищевказаного Договору застави передбачено, що у разі невиконання Застводавцем зобов`язань за кредитним договором Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету заставу переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету).Заставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави у випадку порушення Застоводавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договормо та/або цим договором. Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів : за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття Заставодержателем Предмета застави у власність чи шляхом продажу Заставодержателем застави третій особі. Сам по собі факт звернення стягнення на Предмет застави не тягне за собою припинення основного зобов`язання (§5 Договору Застави).
Звертаючись до суду з позовом, позивач надав суду докази зі змісту яких вбачається, що позичальник не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, у зв`язку з чим сума основного боргу за кредитом станом на 04.11.2019 року складає 300 313 грн. 82 коп.
Таким чином, у зв`язку з тим, що позичальником порушено обов`язок з повернення кредиту частинами, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими.
У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, роз`яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина першастатті 20 ЦК, статті3і4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки/застави покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1ст. 11ЦПК Українисуди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки/застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки/застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Таким чином, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_5 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення кредитних зобов`язань, підлягають задоволенню.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відтак суд визначає спосіб реалізації вказаного предмету застави як реалізація на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.
Стосовно того, що вказаний транспортний засіб, як предмет застави перебуває у власності Відпвоідача-2, суд зазначає про наступне.
Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до ч. 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Окрім цього, відповідно до п. 2 п. 1 § 2 Договору застави, наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права користування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
В даному випадку судом встановлено, що АТ «Ідея Банк» не давав письмову згоду на відчуження рухомого майна, що перебуває в заставі (автомобіля) ні основному боржнику ОСОБА_1 , ні іншим особам.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зістаттею 388 Цивільного кодексу Україниза умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна.
У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.
На час перереєстрації автомобіля за відповідачем -2 ОСОБА_2 , спірний автомобіль марки CITROEN C4, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_5 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_11 , весь час перебував у заставі Банку та був внесений в Державний реєстр обтяжень рухомого майна з 04.09.2012 року.
За таких обставин реалізація транспортного засобу, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.
Щодо вилучення предмету застави
За положеннями ч. 2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.
При цьому, вимоги позивача про вилучення предмета застави та передачу в управління банку на період до його реалізації є саме такими заходами.
Відтак позов цій частині також ґрунтується на законі, внаслідок чого підлягає задоволенню.
За наслідком розгляду справи, суд зауважує, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилися, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надали, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК Україниу зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» необхідно стягнути в дольовому порядку в рівних частках понесений позивачем судовий збір у сумі 4 504 грн. 71 коп., тобто по 2 252 грн. 23 коп. з кожного окремо.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 589,590,611, 623,625,1054 ЦК України, ч. 1, ч. 2ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 3ст. 9, ст.10, ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, та керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 141, 280-281 ЦПК України, суд,-
1. Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_14 , зареєстрований : АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 252 (дві тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. 23 коп.
5. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_15 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 252 (дві тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. 23 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п.3 Розділу ХІІ ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.
Суддя: Мовчан Д.В.