провадження № 22-ц/824/5235/2020 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Первинної профспілкової організації «Працівників Хіа Юкрейн» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіа Юкрейн», треті особи: Первинна профспілкова організація «Працівників Хіа Юкрейн», директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіа Юкрейн» Барсуков Артем Петрович, про визнання розпорядження про звільнення незаконним, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила поновити строк на звернення до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження про припинення трудового договору від 30 листопада 2017 року № 15; визнати незаконним розпорядження № 15-к від 30 листопада 2017 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 та звільнення з посади картографа 1 категорії на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі Первинна профспілкова організація «Працівників Хіа Юкрейн» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги третя особа зазначає, що суд повинен був залучити до участі у справі суб`єктів, визначених ст. 240-1 КЗпП України. Суд не взяв до уваги вимоги судової практики про залучення ліквідаційної комісії або власника (засновника та виключення зі ст. 96 ЦК України), не ухвалив рішення про виплату працівникові заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, незаконно закрив провадження у справі, не прийнявши рішення по суті, як передбачає судова практика та ст. 240-1 КЗпП, обмеживши доступ позивача до суду. Суд повинен був залучити до участі у справі співвласників ліквідованого відповідача в якості співвідповідачів. Крім того, клопотання відповідача було подано представником ОСОБА_2 за довіреністю, дія якої припинена на момент подання такої заяви у зв`язку з ліквідацією відповідача 17 січня 2019 року. Третя особа посилається також на судову практику у справах № 752/294/18, № 752/346/18, № 752/347/18.

У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий у встановлений апеляційним судом строк, ОСОБА_3 зазначає, що вона погоджується з аргументами третьої особи на стороні позивача, викладеними в апеляційній скарзі. Позивач вказує на те, що оскаржувана ухвала нею не була отримана, а про постановлення ухвали позивач дізналася з апеляційної скарги третьої особи. ОСОБА_3 просить задовольнити апеляційну скаргу третьої особи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Хіа Юкрейн» припинено шляхом ліквідації на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

ОСОБА_3 оскаржує розпорядження відповідача про припинення з нею трудового договору та звільнення з посади картографа 1 категорії у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП). Позивач посилається на порушення відповідачем ст. 32, ч. 2 ст. 97, ст. 252, 255 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Частиною четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у випадку, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці, які не супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників.

Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

У тому ж разі, коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку суд визначає працівника звільненим за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року, розглядаючи справу № 752/346/18.

Закриваючи провадження у справі, суд не врахував зазначених вимог матеріального права, не з`ясував чи мала місце на підприємстві відповідача зміна істотних умов праці чи зміна в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, у зв`язку з чим з порушеннями вимог статті 240-1 КЗпП України дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Суд також залишив поза увагою те, що саме по собі прийняття рішення про ліквідацію підприємства не може бути підставою для закриття провадження. Процедура ліквідації підприємства не може обмежувати гарантований Конституцією України захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо припинено юридичну особу, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Закриваючи провадження у справі у зв`язку з ліквідацією відповідача, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що представник відповідача не довів, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва та не надав доказів того, що у відповідача відсутні правонаступники.

Наданий суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить лише дані про припинення юридичної особи. При цьому, інформація щодо наявності чи відсутності правонаступників відповідача у ньому не відображена та судом не з`ясована.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність закриття провадження у справі, що не відповідає обставинам справи та є порушенням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації «Працівників Хіа Юкрейн» задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.