Справа № 474/1082/18
Провадження № 2/474/166/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23.06.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання особи такою, яка мала право на земельну частку (пай), -

встановив:

13.11.2018 р . ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач 1), Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - відповідач 2), в якому просить визнати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, яка мала право на земельну частку (пай) в розмірі 5 га на території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 1988 року ОСОБА_2 була прийнята в члени колгоспу "Червоний прапор" Врадіївського району та працювала головним бухгалтером до 1994 року. З вересня 1994 року ОСОБА_2 в порядку переводу, обійняла посаду завідуючої відділом економіки Врадіївської районної ради та була звільнена з посади головного бухгалтера КСП "Червоний прапор", відповідно до розпорядження № 63-р від 02.08.1994р. та рішення загальних зборів членів КСП, про що є відповідний запис в протоколі зборів від 06.09.1994р. З членів колгоспу та КСП ОСОБА_2 , виключена не була. В рішенні Врадіївського районного суду від 31.01.2017р. встановлено, що на момент паювання ОСОБА_2 була членом КСП "Червоний прапор", хоча і не була включена до списку осіб, які мали право на пай.

ОСОБА_2 зверталася до правління колгоспу за виділенням їй частки земельного та майнового паю, однак з виписки із рішення засідання правління СГВК "Світанок" ОСОБА_2 дізналася, що землі більше немає, тому що вона вся розподілена. Однак позивач стверджує, що згідно довідки Доброжанівської сільської ради на території сільської ради в селі Новомиколаївське є землі запасу колективної власності для паювання.

На підставі вищевикладеного, посилаючись на приписи ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 01.03.1992р., ст. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організація" від 08.08.1995р. та абз. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004р., позивач стверджує, ОСОБА_2 помилково (безпідставно) не була включена до списку членів пайщиків КСП "Червоний прапор".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018р. головуючим суддею визначено суддю Сокола Ф.Г.

Ухвалою від 23.11.2018р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

11.12.2018р. представник відповідача 1 звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

На підставі розпорядження керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області Парсенюк Л.В. № 16 від 13.02.2019р., у зв`язку з неможливістю суддею Соколом Ф.Г. продовжувати розгляд справи через закінчення в останнього 19.01.2019р. п`ятирічного терміну повноважень судді на який його було призначено, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2019р. головуючим суддею визначено суддю Фасія В.В.

Указом Президента України № 899/2019 від 12.12.2019р. суддю Сокола Ф.Г. призначено на посаду судді Врадіївського районного суду Миколаївської області.

На підставі розпорядження керівника апарату Врадіївського районного суду Миколаївської області Парсенюк Л.В. № 83 від 20.12.2019р. відповідно до рішення зборів суддів № 7 від 19.12.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019р. головуючим суддею визначено суддю Сокола Ф.Г.

Ухвалою суду від 23.12.2019р. суддею Соколом Ф.Г. прийнято до свого провадження справу та призначено підготовче судове засідання 21.01.2020р.

Підготовче судове засідання, призначене на 21.01.2020р., за клопотанням позивача відкладене на 03.02.2020р.

03.02.2020р. позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій заявив додаткову позовну вимогу про визнання протиправним рішення правління СГВК "Світанок" від 07.11.2000р. в частині відмови у виділенні земельного паю та встановити порушення прав ОСОБА_2 на отримання земельної частки (паю).

Підготовче судове засідання, призначене на 03.02.2020р., за клопотанням позивача відкладене на 20.02.2020р.

13.02.2020р. позивач звернувся до суду із клопотанням, в якому просив визнати заяву від 03.02.2020р. про збільшення позовних вимог такою, що є помилково поданою.

20.02.2020р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, яка з огляду на приписи ст. 49 ЦПК України фактично є заявою про зміну предмету позову, в якій просить визнати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, яка мала право на земельну частку (пай) в розмірі 5 га на території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, але не реалізувала його через неправомірну відмову правління СНВК "Світанок".

Підготовче судове засідання, призначене на 20.02.2020р., за клопотанням позивача відкладене на 04.03.2020р.

Підготовче судове засідання, призначене на 20.02.2020р., через відсутність в судді електроенергії відкладене на 19.03.2020р.

19.03.2020р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, яка з огляду на приписи ст. 49 ЦПК України фактично є заявою про зміну предмету позову, в якій просить визнати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, яка мала право на земельну частку (пай) в розмірі 5 га на території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, але не реалізувала його через безпідставне не внесення до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю членів КСП "Червоний Прапор".

Підготовче судове засідання, призначене на 19.03.2020р., за клопотанням позивача відкладене на 02.04.2020р.

02.04.2020р. позивач подав до суду заяву, яка з огляду на приписи ст. 49 ЦПК України фактично є заявою про зміну предмету позову, в якій просить:

- встановити факт, що ОСОБА_2 була безпідставно не включена до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю КСП "Червоний прапор";

- визнати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, яка мала право на земельну частку (пай) в розмірі 5 га на території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.

Ухвалою суду від 02.04.2020р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.06.2020р.

Судове засідання, призначене на 04.06.2020р., за клопотанням позивача відкладене на 23.06.2020р.

У судовому засіданні 23.06.2020р. позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі, з огляду, зокрема, на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31.01.2017р. по справі № 474/904/16-ц. На запитання головуючого не зміг докладно пояснити щодо доказів, які підтверджують факт продовження перебування ОСОБА_2 в членах КСП, після її звільнення з посади головного бухгалтера КСП.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, водночас 17.02.2020р. звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2016р. позивач звертався до Врадіївського районного суду Миколаївської області із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 га на території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (справа № 474/904/16-ц).

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 31.01.2017р. по справі № 474/904/16-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 06.04.2017р., відмовлено позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Водночас у вищевказаному рішенні судом встановлено такі обставини:

" ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 03.01.2014 року).

03.05.2012 року ОСОБА_2 склала на користь позивача ОСОБА_1 заповіт та заповіла йому все своє майно, а також все те, на що вона за законом матиме право (копія заповіту від 03.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського нотаріального округу Миколаївської області Лавріненко М. І., зареєстровано в реєстрі № 298).

23.09.2014 року позивач отримав свідоцтво на спадщину за заповітом на Ѕ частку двокімнатної квартири, що належала спадкодавцю (копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.2014 року, виданого державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори Поплужною К. А., зареєстровано в реєстрі за № 1-538).

Як вбачається з архівної довідки № 03-11/Б-31 від 12.12.2016 року, виданої архівним сектором Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, в документах архівного сектору є відомості про прийняття ОСОБА_2 в члени колгоспу "Червоний прапор" з 19 березня 1988 року на посаду головного бухгалтера. Звільнена з посади 06.09.1994 року в порядку переводу на посаду завідуючої відділом економіки Врадіївської районної ради народних депутатів. Заяви та рішення щодо виключення ОСОБА_2 з членів колгоспу немає.

Вказане також підтверджується записами трудової книжки колгоспника № 766 виданої на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі № Б-55/0-51/19-16 від 06.12.2016 року та копії Державного акту на право колективної власності на землю серії МК № 05, Державний акт КСП "Червоний Прапор" Доброжанівської сільської ради було видано 09.11.1995 року № 5.

У Додатку № 1 списку громадян-членів КСП "Червоний прапор", що додається до Державного акту, прізвище ОСОБА_2 не значиться.

Згідно архівних відомостей Врадіївської державної адміністрації, колгосп "Червоний прапор" перейменовано в КСП "Червоний прапор". Згідно рішення загальних зборів членів КСП від 04.01.2000 року № 1 на базі реорганізованого КСП створено сільськогосподарський виробничий кооператив (СГВК) "Світанок" (довідка архівного сектору райдержадміністрації № 03-11/Б-31 від 12.12.2016 року).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 04.01.2017 року, відомості про СГВК "Світанок" відсутні.

Як вбачається з виписки рішення засідання правління СГВК "Світанок" (протокол № 7 від 07.11.2000 року) ОСОБА_2 зверталась з питання виділення земельного та майнового паю. За результатами розгляду звернення останній було відмовлено у зв`язку з відсутністю землі.

За відомостями Доброжанівської сільської ради, на території сільради є землі запасу колективної власності для паювання в селі Новомиколаївське (довідка № 527 від 13.12.2016 року)".

Обставини встановленні у рішенні суду від 31.01.2017р. по справі № 474/904/16-ц також підтверджуються наявними у цій справі доказами.

На підставі вищевикладених обставин суд у рішенні від 31.01.2017р. по справі № 474/904/16-ц дійшов висновку: " ... що ОСОБА_2 , хоча і була членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю, за життя не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, вона є такою, що не набула права на земельну частку (пай), який згідно із законодавством може бути успадкований, а тому і у позивача не виникло права на спадкування земельного паю".

З огляду на приписи ч. 4 ст. 82 ЦПК України, при розгляді іншої справи не підлягають доказуванню обставини становленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, водночас вказане правило не розповсюджується на висновки суду зроблені на підставі оцінки встановлених обставин.

Рішенням Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області від 14.04.200р. були затвердженні додаткові списки громадян на отримання сертифікатів на право на земельну (частку) пай КСП "Червоний прапор", а 19.04.2000р., на підставі вказаного рішення сільської ради, Врадіївською районною державною адміністрацією Миколаївської області прийнято розпорядження № 155-р "Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай)". Однак, ОСОБА_2 увійшла в додатковий список громадян на отримання сертифікатів на право на земельну (частку) пай.

Встановивши вказані обставини суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв" № 899-IV від 05.06.2003р. основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 10.01.2019р. у справі № 696/1268/16-ц та від 27.05.2020р. у справі № 701/1042/19.

Крім того у постанові від 10.01.2019р. у справі № 696/1268/16-ц Верховний Суд також дійшов висновку, що особу не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), оскільки останній не був членом КСП, так як був звільнений з КСП.

З архівної довідки № 03-11/Б-31 від 21.11.2016р., виданої архівним сектором Врадіївської районної адміністрації Миколаївської області, вбачаються наступні факти:

- згідно постанови Верховної ради "Про колективне сільськогосподарське підприємство" і розпорядження Представника Президента України у Врадіївському районі від 02.02.1993р. № 25 "Про реєстрацію Статутів колективних сільськогосподарських підприємств" колгосп "Червоний прапор" перейменовано в колективне сільськогосподарське підприємство "Червоний прапор";

- згідно рішення загальних зборів членів КСП "Червоний прапор" від 04.01.2000р. №1 створено сільськогосподарський виробничий кооператив (СГВК) "Світанок";

- в документах архівного сектору є відомості про прийняття ОСОБА_2 в члени колгоспу "Червоний прапор" з 19.03.1988р. на посаду головного бухгалтера;

- 06.09.1994р. ОСОБА_2 , в порядку переводу на посаду завідуючої відділом економіки Врадіївської районної Ради народних депутатів, звільнена з посади головного бухгалтера;

- заяви та рішення щодо виключення ОСОБА_2 з членів колгоспу немає. Державний акт на право власності на землю, список членів колгоспу, КСП "Червоний прапор", СГВК "Світанок" та Статути зазначених підприємств на державне зберігання не надходили.

Таким чином, з вищевказаної архівної довідки, інформація в якій підтверджується також іншими доказами наявними в матеріалах справи, ОСОБА_2 з 19.03.1988р. була членом колгоспу "Червоний прапор" та працювала на посаді головного бухгалтера. Після перейменування колгоспу в КСП, яке відбулося 02.02.1993р., ОСОБА_2 06.09.1994р. була звільнена з посади головного бухгалтера.

Хоча ні матеріали справи, ні архівна довідка не містить інформації щодо виключення ОСОБА_2 з членів КСП, однак в матеріалах справи відсутній також і докази, які підтверджують членство ОСОБА_2 в КСП після звільнення її із займаної посади головного бухгалтера КСП. Також відсутній статут КСП "Червоний прапор", який дав би можливість суду встановити порядок припинення членства в КСП "Червоний прапор".

При чому вказані обставини жодним чином не свідчать про те, що на момент отримання КСП Державного акта на право колективної власності землю, а саме 09.11.1995р., ОСОБА_2 , не зважаючи на її звільнення 06.09.1994р. з посади головного бухгалтера КСП, продовжувала бути членом КСП.

Відтак позивачем, в порушення приписів ст. 12, 13, 76-89 ЦПК України, не надано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження позовних вимог, в частині вищезазначених обставин.

Отже твердження позивача, що ОСОБА_2 після звільнення з посади головного бухгалтера КСП та на момент отримання КСП Державного акта на право колективної власності землю, продовжувала бути членом КСП, за відсутності належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, базуються на припущеннях, а не на встановлених обставинах чи нормах законодавства. За таких умов, судове рішення, в основу якого буде покладено визнання вказаного твердження, як беззаперечного факту, не буде відповідати критеріям законності та обґрунтованості, визначених у ст. 263 ЦПК України.

В той же час питання членства в КСП в регульовано нормами Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (далі - Закон), ст. 1 якого визначено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону, підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних, господарських та інших органів.

Згідно ст. 4 Закону, підприємство діє на основі статуту.

У статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов`язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов`язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства.

Статут підприємства може містити й інші положення, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 5 Закону, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Згідно ст. 6 Закону, основними завданнями підприємства є виробництво товарної продукції рослинництва і тваринництва, а також її переробка та інші види діяльності, спрямовані на задоволення інтересів членів підприємства, трудового колективу і всього населення України.

Статтею 7 Закону визначено, що об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону, трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Сукупний наліз норм Закону свідчить, що членство в КСП засноване на принципі добровільного об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції, що, в свою чергу, передбачає безпосередню трудову, майнову та управлінську участь членів КСП. Статутом КСП може бути визначений лише порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, при чому вказаний порядок не може суперечити самій суті організаційно-правової форми КСП.

Тобто членські трудові правовідносини припиняються із припиненням членських правовідносин. Породжують припинення членства в сільськогосподарському підприємстві правовідносини щодо видачі особі трудової книжки та проведення із нею остаточних розрахунків за виконану роботу. Тут слід звернути увагу й на ту обставину, що припинення членських трудових правовідносин одночасно із припиненням членських правовідносин підтверджує концепцію існування фактичного складу (складається з виникнення членського правовідношення та акту органу управління сільськогосподарським підприємством щодо визначення трудової функції члена підприємства) як підстави їх (членських трудових правовідносин) виникнення. Адже існування членських трудових правовідносин лише на підставі внутрішньогосподарського акта про визначення трудової функції члена сільськогосподарського підприємства без існування членських правовідносин неможливо.

При чому Верховний Суду у постанові від 10.01.2019р. у справі № 696/1268/16-ц, зокрема, зазначив, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв.

Разом з цим вирішення питання щодо не включення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Однак позивач у позовній заяві жодних вимог до КСП не пред`являє. При чому, під час проведення підготовчого провадження, після роз`яснення головуючим прав та обов`язків позивача, неодноразово змінюючи предмет позову, позивач жодним чином не висловлював свою позиції стосовно необхідності вчинення процесуальних дій щодо зміни підстав позову, залучення до участі справі співвідповідача, заміни неналежного відповідача, залучення третіх осіб без самостійних вимог, тощо.

Таким чином, з сукупності вищевикладеного вбачається, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання особи такою, яка мала право на земельну частку (пай) - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, які набрали чинності 02.04.2020р. на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)", під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст складено та підписано "24" червня 2020р.

Суддя Ф.Г. Сокол