Єдиний унікальний номер справи 382/80/19
Провадження №22-ц/824/7380/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головнеого управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності посадових осіб Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року позивач звернувсядо суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності посадових осіб Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та неповідомлення про результати розгляду її заяви. Оскільки досудове розслідування за її заявою не розпочато, вона в порядку ст. 303 КПК України звернулася зі скаргою до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді від 27.11.2018 року скаргу задоволено частково та зобов`язано посадових осіб Яготинського відділення поліції внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за її за заявою. При цьому протиправною бездіяльністю посадових осіб Яготинського відділення поліції позивачу було завдано моральної шкоди, яку остання оцінила у 3000,00 грн. та просила відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішенням Яготинського районного суду Київської областівід 05 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невстановлення судом всіх обставин, що мають значення для справи, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки слідчим суддею встановлена протиправна бездіяльність посадових осіб, однак суд мотивував своє рішення недоведеністю вимог позивача. Поза увагою суду залишилося спричинення позивачу моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування. Ввважає оскаржуване рішення незаконним, відтак таким, що підлягає скасуванню.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом виключно у передбачених законом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що сама по собі реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою стягнення на її користь відшкодування моральної шкоди. З цим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Для встановлення обґрунтованості вимог про відшкодування спричиненої шкоди в ході розгляду справи має бути належним чином доведено ряд обставин, зокрема сам факт спричинення такої шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою та діями відповідача. Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи (за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення).

В даному випадку, висуваючи вимогу про відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, позивач жодного належного доказу на підтвердження таких своїх вимог до суду не представила. Враховуючи суть заявленого позову, стверджуючи про завдання їй моральної шкоди, яка полягала в порушенні її прав, у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок бездіяльності посадових осіб органу поліції, позивач обмежилася лише декларативним твердженням про спричинену їй шкоду. В той же час жодного доказу про те, що така шкода реально мала місце, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду апелянтом надано не було. За таких умов позиція позивача залишилась недоведеною, що й констатував суд першої інстанції, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог з цього приводу. Не вбачає колегія суддів й порушень судом першої інстанції інших вимог процесуального права, як на те посилався апелянт.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько