Справа №601/524/20
Провадження № 2/601/312/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Коротича І.А.,

за участю секретаря судового засідання: Римар Л.І.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом політичної партії «Українська Галицька Партія» до ОСОБА_4 про захист ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач політична партія «Українська Галицька Партія» звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_4 про захист ділової репутації.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що у період з 29 листопада 2019 року по 01 грудня 2019 року активісти Політичної партії «Українська Галицька партія» проводили у місті Почаїв, Кременецького району Тернопільської області акцію «Різдво зі світом», спрямовану на підтримку святкування Різдва Христового 25 грудня. В межах зазначеної акції проводився збір підписів серед місцевого населення міста Почаїв, які підтримують святкування Різдва 25 грудня.

У відповідь на такий захід ректор Почаївської духовної семінарії архієпископ Шумський Іов розмістив на своїй особистій сторінці в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » допис, який зазначений в позовній заяві, а саме «слышал после всеношной, что там какая-то «партия гуцулов» агитировала, чтобы у нас все было не так, как у москалей… Хочется послать их по доброму на их родныэ полонины сосать родные смеречки та в трембиты дуть». Повідомлення про даний інцидент невдовзі з`явилося в електронних засобах масової інформації. Зокрема, на веб-сайті «Релігійна правда» була розміщена стаття на цю тему. Про публікацію відповідача також повідомила низка місцевих засобів масової інформації, серед яких веб-сайт «За збручем» та «Релігія в Україні».

Представники позивача вважають, що дії відповідача порушують немайнові права позивача на ділову репутацію.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові. Пояснили також, що відповідач допустив непристойні висловлювання, які розпалюють релігійну ворожнечу. Це є негативна інформація, то також є недостовірною. Вважають, що ця публікація стосувалася їх акції, яку проводили в м. Почаїв та є не пристойною та порочить їх ділову репутацію.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що публікація в інтернеті дійсно була, однак з її змісту не вбачається, що там говориться про політичну партію «Українська галицька партія». Крім того, не вбачає у публікації чогось не пристойного. Позивач зі свого боку вважає, що публікація є непристойною, це є його суб`єктивне бачення. Доказів того, що публікаціє написана в непристойному вигляді немає. Також, немає доказів, що ця інформація завдала шкоди діловій репутації позивача. Вважає також, що подані докази є недопустимими, оскільки не можуть вважатися паперовими копіями цифрових доказів. Вважає, що позов надуманий та просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі, у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно частини 4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до частин 4, 7 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Судом встановлено, що від імені користувача ОСОБА_4 на сторінці у соціальній Інтернет-мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було розміщено допис наступного змісту: «слышал после всенощной, что там какая то «партия гуцулов» агитировала, чтобы у нас все было не так, как у москалей… Хочется послать их по доброму на их родные полонины сосать родные смерички та в трембиты дуть». На думку позивача вказаний в соціальній мережі коментар належить відповідачу і саме нею дана інформація була поширена. Окрім того, позивач зазначив, що дана інформація є недостовірною та має негативний характер, а тому порушує його немайнові права на ділову репутацію. Про написання даної статті не заперечив представник відповідача.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що політична партія «Українська Галицька Партія» зареєстрована як юридична особа.

З матеріалів справи вбачається, що політична партія «Українська Галицька Партія» має статут який зареєстрований Державною реєстраційною службою України 18 серпня 2014 року № 458.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно частини1 статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація.

Статтею 94 ЦК України передбачено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 далі за текстом Постанова). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб.

За положеннями частини 1 статті 277 ЦК України, спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до статті 34 Конституції України, яка відтворює положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні».

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер.

Згідно із п.18 зазначеної Постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачем інформації, про яку йдеться в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні категорично заперечує факт, що поширена інформація викладена у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частин 1,6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною 1 статті 12, частинами 1, 2 статті 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши зміст оспорюваної позивачем інформації, в контексті досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що поширена інформація не містить даних про «Українську Галицьку Партію» Позивачем не доведено, що така інформація порушує ділову репутацію позивача та викладена у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію.

За вказаних обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 3, 32, 34 Конституції України, ст. 94, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 11, 12, 13, 81,133,136,141, 210, 217-246, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову політичної партії «Українська Галицька Партія» до ОСОБА_4 про захист ділової репутації шляхом зобов`язання ОСОБА_4 (архієпископа Іова Шумського) принести політичній партії «Українська Галицька партія» публічні вибачення з приводу висловлювань щодо акції на підтримку святкування Різдва Христового 25 грудня шляхом розміщення відповідного допису на особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук», - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: політична партія «Українська Галицька Партія», код ЄРДПОУ 39481037, місцезнаходження: вул. Нечуя-Левицького, буд.7, кв.4, м. Львів, Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_4 , місце роботи: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2020 року.

Головуючий: