Провадження №: 2/755/2382/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Ліана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Ліана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно.

24.06.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, у якій представник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5 ; квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/3 частині кожному; будинок АДРЕСА_3 , який належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/3 частині кожному.

Вимоги заяви мотивовано тим, що позивач є рідним сином померлого спадкодавця ОСОБА_6 і відповідний факт встановлений постановою Київського апеляційного суду від 10.10.2019 року. Разом з тим, 02.11.2018 року приватний нотаріус видав відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 стосовно наступного майна: кв. АДРЕСА_1 ; кв. АДРЕСА_4 , на 1/3 частину зазначеного майна кожному. 15.03.2019 року вказані відповідачі відчужили за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 на користь відповідача ОСОБА_5 . За таких обставин представник позивача вказує, що у позивача є всі обґрунтовані підстави вважати, що відповідачі можуть відчужити об`єкти нерухомого майна на користь невідомих осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, як це вже було зроблено з однією квартирою, і в подальшому призведе до порушення прав та законних інтересів позивача. За твердженням представника позивача, запропоновані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і у разі задоволення заяви про забезпечення позову відповідачі не понесуть збитків, отже зустрічного забезпечення не потребується.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатки до неї та матеріали справи, приходжу до висновку про те, що заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про:

- визнання недійсними в ј частині свідоцтв про право на спадщину за законом виданих відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1/3 частині кожному стосовно майна померлого ОСОБА_6 : квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 ;

- скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності в ј частині на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в 1/3 частині за кожним;

- визнання недійсним ј частині договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15.03.2019 року укладеного між відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 ј частині квартири;

- визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на ј частину: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 .

За змістом наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.06.2020 року: кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5 ; кв . АДРЕСА_2 належить на праві спільної частково власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1/3 частині кожному; б АДРЕСА_3 належить на праві спільної частково власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1/3 частині кожному.

Отже, нерухоме майно на яке представник просить накласти арешт, з метою забезпечення позову, дійсно належить відповідачам у справі, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України в частині того, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно може застосовуватись лише стосовно майна, яке належить відповідачам у справі.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборон.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що між сторонами у справі дійсно виник спір стосовно права власності на нерухоме майно, яке є спадковим, в ј частині такого майна, оскільки нерухоме майно було розподілене між спадкоємцями без урахування спадкових прав позивача, стосовно якого рішенням суду визнано батьківство спадкодавця відносно позивача, і на теперішній час одна зі спадкових квартир відчужена на користь відповідача ОСОБА_5 , у зв`язку із чим спір виникає також між позивачем та ОСОБА_5 .

При невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, і відповідне свідчить, що між сторонами дійсно існує спір.

Приймаючи рішення за заявою про забезпечення позову суд враховує факт відчуження відповідачами (спадкоємцями) на користь відповідача ОСОБА_5 однієї зі спадкових квартир, що відбулось під час розгляду справи про встановлення батьківства і вказує на наявність ознак недобросовісної поведінки таких спадкоємців.

Оскільки предметом позову є саме квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_3 , застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду, у разі задоволення або часткового задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі визнання судом прав та інтересів позивача дійсно порушеними.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення шляхом накладення арешту на ј частину спірного майна, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги стосовно саме ј частини переліченого нерухомого майна, зокрема, шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, тож для накладення арешту на цілі частки такого майна не має правових підстав, адже заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Стосовно зустрічного забезпечення суд дійшов висновку про відсутність підстав для його застосування, оскільки правила обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в даному випадку застосуванню не підлягають, а збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову суд не вбачає.

Відповідачі можуть понести витрати на сплату судового збору у разі оскарження ухвали суду про забезпечення позову в апеляційному порядку, однак такі витрати відносяться до судових і підлягають розподілу при вирішенні спору по суті у кінцевому рішенні суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Ліана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою Л.М., серія та номер: 496.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, серія та номер: 1508, 1514, 1511 відповідно, виданих 02.11.2018 року приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В.

Накласти арешт на 1/4 частину будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, серія та номер: 1510, 1516, 1513 відповідно, виданих 02.11.2018 року приватним нотаріусом КМНО Глушко Л.В.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 3 Розділу 12 «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки апеляційного оскарження рішення/ухвали суду першої інстанції продовжуються на строк дії такого карантину.

Стягувач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Боржник - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Боржник - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 );

Боржник - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 );

Боржник - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_9 ).

Повний текст ухвали складено 25.06.2020 року.

Суддя -