провадження № 22-ц/824/7294/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування здійснених невідокремлених поліпшень нерухомого майна у розмірі 4 010 637 грн. 90 коп. та грошові кошти на відшкодування витрат на утримання цього майна у розмірі 87 394 грн. 35 коп.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що підставою звернення до суду з позовом є те, що 20 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем в особі уповноваженого на підставі довіреності громадянина Чеської Республіки ОСОБА_2 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири). За договором ОСОБА_1 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 . У лютому 2017 року відповідач звернувся до суду з позовом про визнання договору недійсним та витребування в ОСОБА_1 квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року, визнано недійсним договір, скасовано рішення про державну реєстрацію за позивачем права власності на квартиру, витребувано у ОСОБА_1 у власність відповідача квартиру. У зазначених постановах не поставлено під сумнів добросовісність ОСОБА_1 , як набувача квартири. Підставою для визнання договору недійсним і застосування відповідних наслідків стало виключно те, що особа, яка підписала договір, не була уповноважена на такі дії. Таким чином, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири, а тому має право на відшкодування у розмірі збільшення вартості квартири та витрат, які були понесені на утримання квартири та її поліпшення. Позовні вимоги на суму 4 098 032 грн. 25 коп. для відшкодування здійснених ОСОБА_1 невідокремлених поліпшень нерухомого майна та відшкодування витрат на його утримання є співмірними із заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, так як право власності на квартиру вже належить відповідачу. На даний час існує реальна загроза відчуження з боку відповідача квартири, як єдиного відомого належного йому на території України майна. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача у разі задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Позивачем не виконано вимоги ст. 151 ЦПК України та не було зазначено в заяві жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову та обґрунтованої мотивації необхідності забезпечувати позов. У матеріалах, доданих до заяви, відсутні будь-які відомості (факти), які можуть свідчити про те, що в майбутньому буде неможливо виконати рішення суду, у зв`язку з чим жодних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає. Відповідач також посилається на постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року. Позивач не надала суду достатніх та належних доказів, які б обумовили наявність фактичних обставин справи, з якими пов`язується застосування арешту нерухомого майна. Суд першої інстанції грубо порушив вимоги ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Поведінка позивача, яка докладає зусиль для того, щоб накласти арешт на квартиру, містить ознаки недобросовісності. Позивач, отримавши низку відмов у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру надалі намагається через суд арештувати квартиру. Станом на сьогодні є чинними та не оскаржувалися ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року про відмову позивачу у накладенні арешту. Квартира НОМЕР_1 не є єдиним майном відповідача на території України. Суд не врахував, що квартира, на яку був накладений арешт, не є предметом позову, а тому забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру не є співмірним з вимогами позивача. Суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий у встановлений апеляційним судом строк, ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість застосування та необхідність вжиття заходів забезпечення позову та правомірно наклав арешт на квартиру. Спір про стягнення коштів є похідним від спору щодо нерухомого майна, оскільки саме квартира є першоджерелом спору. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17, не може застосовуватися для ставлення під сумнів обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення суду. Твердження відповідача щодо зловживання позивачем процесуальними правами є необґрунтованими, оскільки позивач вчиняла дії, спрямовані на усунення недоліків, які були підставою для прийняття постанови від 27 листопада 2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги у заяві є співмірними із заявленими позивачем вимогами та у заяві доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між ОСОБА_1 та АТ «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера виник спір щодо відшкодування здійснених невідокремлених поліпшень квартири, яка була придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу, однак, згодом була витребувана на користь відповідача на підставі судового рішення у зв`язку з визнанням правочину недійсним. Позивач вказує на те, що нею були понесені витрати на здійснення поліпшень на суму 4 010 637 грн. 90 коп. та витрати на утримання цього майна у розмірі 87 394 грн. 35 коп. Загальна сума, яку просить стягнути позивач, становить 4 098 032 грн. 25 коп.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, які просить вжити позивач, відповідають позовним вимогам та є співмірними. АТ «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера, будучи власником майна, на яке може бути звернуто стягнення на стадії виконання рішення у разі задоволення позову, має можливість відчужити його на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо стягнення коштів, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки даних щодо наявності у відповідача іншого майна матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі АТ «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера вказує на те, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову. У матеріалах, доданих до заяви, відсутні будь-які відомості (факти), які можуть свідчити про те, що в майбутньому буде неможливо виконати рішення суду, у зв`язку з чим жодних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає. Позивач також посилається на постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року.

У той же час, у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) зазначено, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, суди дійшли обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру відповідача відчужити автомобіль не заслуговують на увагу, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову…».

Позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо стягнення коштів та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що може призвести до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами.

Посилання відповідача на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підставою для ухвалення зазначених судових рішень були інші обставини, ніж ті, які встановлені судом при розгляді заяви про забезпечення позову, поданої ОСОБА_1 29 січня 2020 року.

Відповідач вказує на те, що позивачем не виконано вимоги ст. 151 ЦПК України та не було зазначено в заяві жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову та обґрунтованої мотивації необхідності забезпечувати позов.

Однак, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що накладення арешту на майно буде найбільш дієвим та ефективним і гарантує реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

АТ «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера зазначає також, що поведінка позивача, яка докладає зусиль для того, щоб накласти арешт на квартиру, містить ознаки недобросовісності. ОСОБА_1 , отримавши низку відмов у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру, надалі намагається через суд арештувати квартиру. Квартира НОМЕР_1 не є єдиним майном відповідача на території України.

У той же час, чинне цивільне процесуальне законодавство не встановлює для позивача заборону на повторне подання заяви про забезпечення позову у разі, якщо йому вже було відмовлено у задоволенні такої заяви з інших підстав. Наявність у відповідача іншого майна на території України наразі є не підтвердженим твердженням відповідача та не є підставою для відмови у накладенні арешту на квартиру, яка може бути реалізована на стадії виконавчого провадження у разі невиконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «CGM Czech a.s» в особі арбітражного керуючого Еміл Фішера залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 червня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.