Справа № 211/5633/17
Провадження № 2/211/65/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 червня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В.

при секретарі : Польчик Л.В.

за участі :

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1

відповідача (позивача за зустрічним позовом ) ОСОБА_2

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3

за відсутності позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розділ майна подружжя, суд , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, вказавши, що 07.06.2008 року з відповідачкою ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Шлюбні стосунки між ними зіпсовані, та з лютого 2017 року шлюбні відносини між ними припинені.

У період шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка у відповідності до положень ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності.

09.11.2009 року було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_4 придбав за особисті кошти, які подарувала йому його матір ОСОБА_5 у сумі 10 000,00 євро , а тому вважає її його особистою приватною власністю.

Відповідач ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі не мала самостійного заробітку та перебувала на його повному утриманні.

Просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на 1 / 2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 через свого представника надавала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначила, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за її особисті кошти , які їй подарували її батьки. У період шлюбу з 2009 року по 2012 рік вона працювала майстром манікюру у салонах краси у м. Рівне, до шлюбу мала власні заощадження. Разом з тим, вона була вимушена постійно змінювати, як місце проживання так і місце роботи, слідуючи за чоловіком, тим самим підтримуючи його у побудові кар`єри , намагалася завагітніти. Також несла особисту фінансову участь у житті сім`ї. Вважає, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , придбано за спільні грошові кошти сімейного бюджету

ОСОБА_4 через свого представника, надавав відповідь на відзив, яким заперечує проти обставини викладених ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, на своїх позовних вимогах наполягає.

ОСОБА_2 , в свою чергу, подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розділ майна подружжя, вказавши, що 07.06.2008 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

З 2005 року по даний час працює майстром нігтьового сервісу.

З ОСОБА_4 вони познайомили у листопаді 2007 року, та одразу почали мешкати разом маючи спільний бюджет. Разом вели спільне господарство, працювали та заощаджували кошти, збирали на квартиру. Отже джерелом набуття спірної квартири є спільні сумісні кошти.

Оскільки ОСОБА_4 запропонували роботу у м. Рівне, ними було прийнято рішення купити квартиру у м. Рівне.

Так , у період шлюбу ними було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 50025 гривень та право власності на яку було зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 . При оформленні договору купівлі - продажу даної квартири вона надавала свою згоду, оскільки квартира є об`єктом спільної сумісної власності.

Протягом їх спільного життя у даній квартирі за бюджет сім`ї було зроблено ремонт, куплено техніку та інші необхідні для квартири речі. Просить визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя. Визначити, що частки подружжя у вказаній квартирі є рівними та складають по 1 / 2 частині кожному.

ОСОБА_4 через свого представника надав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

В ході розгляду справи, ухвалою суду від 08.11.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до свого провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 08.11.2018 року роз`єднані позовні вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток, розподіл майна подружжя.Вимогу ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - виділено в самостійне провадження.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_4 до суду не з`явився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі, покладаючись на викладені у ньому обставини та просив задовольнити у повному обсязі , зустрічні позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. В подальшому представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність ОСОБА_4 та його представника.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом ) ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти задоволення первісного позову ОСОБА_4 заперечують. В подальшому ОСОБА_2 надала пояснення, де просила розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає повному задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , 07.06.2008 року уклали шлюб який було зареєстровано у Довгинцівському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 222 (а.с. 45 - копія свідоцтва про шлюб ). Як вже вище зазначалось вимогу про розірвання шлюбу ухвалою суду 08.11.2018 року - виділено в самостійне провадження.

Як вбачається з матеріалів справи у період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуте наступне нерухоме майно:

квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 09.11.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І., за реєстровим номером 3983, право власності було зареєстроване на ОСОБА_4 ( том 1 а.с. 55-59).

Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 26.01.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., за реєстровим номером 67, право власності було зареєстроване на ОСОБА_2 (том 1 а.с. 49, 77-78).

Вказане нерухоме майно є спірним майном по даній справі.

Відповідно до звіту про оцінку майна № AG171127-003 від 27.11.2017 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_6 , ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , становить 355530,00 грн. (том 1 а.с. 9).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 27.11.2017 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_7 , вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , становить 347495,00 грн. (том 1 а.с. 21).

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК (2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На виконання ухвали суду від 08.11.2018 року про витребування доказів, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. було надано заяву ОСОБА_4 про згоду дружині ОСОБА_2 придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розуміли, що це придбане нерухоме майно буде об`єктом права спільної сумісної власності, як таке, що набувається ними за час шлюбу. Укладання даного договору купівлі - продажу вказаної квартири відповідало їхньому спільному волевиявленню (том 2 а.с. 36) .

З вказаної обставини , суд критично відноситься до посилання ОСОБА_2 ,у відзиві на первісний позов, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 нею було придбано за її кошти, які їй подарував її батько. Так, на підтвердження даної обставини ОСОБА_2 додала копію письмового пояснення ОСОБА_8 (продавця вказаної спірної квартири ) щодо передачі йому грошових коштів за квартиру батьком ОСОБА_2 . Вказує що під час оформлення угоди, присутніми крім нотаріуса були ОСОБА_2 та її батьки ( том 1 а.с. 92). Проте суд не може прийняти дану розписку як допустимий доказ, оскільки ОСОБА_2 недоведений факт, що саме це пояснення написане ОСОБА_9 власноруч, тим паче, суду надано копію пояснення ОСОБА_9 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не доведено належними і допустимими доказами факт придбання спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за її особисті кошти.

А так само, і не доведений ОСОБА_4 , належними і допустимими доказами факт, придбання ним спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за його особисті кошти.

Так у первісному позові ОСОБА_4 посилається, що зазначену квартиру було придбано за кошти у сумі 11000,00 євро, які були перераховані йому його матір`ю ОСОБА_5 . На підтвердження даної обставини, ОСОБА_4 до свого позову додав виписку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31.10.2017 року (за період з 29.10.2009 року по 29.10.2010 року) ( том 1 а.с. 44 ). Так з даної виписки вбачається що 06.11.2009 року на особовий рахунок ОСОБА_4 були перераховані кошти - 11000 ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 року 11000 Євро були видані готівкою.

Проте суд не може прийняти дану виписку як належний доказ, з огляду на наступне.

Так, дана виписка не є доказом, що вказані грошовій кошти у розмірі 11000 Євро мають призначення для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Тоді як відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 09.11.2009 року - п. 4 - купівля-продаж зазначеної квартири сторони за договором здійснили за 50 025,00 грн., які продавці отримали від покупця до підписання даного договору.

Доказів, того що 11000 Євро було переведено на гривні, ОСОБА_4 надано не було. Також з вказаної виписки , вбачається перерахування ОСОБА_4 , ОСОБА_11 інших коштів, тобто вбачається періодичне перерахування коштів, та може бути періодичною допомогою матері ОСОБА_5 своєму сину ОСОБА_4 для будь яких його потреб.

Таким чином ОСОБА_4 не доведений факт, що саме ті кошти на які він посилається у своєму позові, є тими самими коштами які він витратив на придбання спірного нерухомого майна.

Разом з тим на виконання ухвали суду від 09.11.2018 року, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. надано заяву - згоду ОСОБА_2 (том 2 а.с. 9), відповідно до якої остання давала свою згоду на купівлю за спільні кошти подружжя її чоловіком ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_3 . Підтверджуючи, що гроші які витрачаються на її придбання є їх спільною сумісною власністю . Придбана квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу. Укладання даного договору купівлі - продажу відповідає спільному волевиявленню.

Крім того, суд критично відноситься до заяви пояснення ОСОБА_5 (том 1 а.с. 180), у якій остання вказує, що грошові кошти у сумі 11000 євро 09.11.2009 року були витрачені її сином ОСОБА_4 на придбання квартири АДРЕСА_3 , перераховані на його картковий рахунок в іноземній валюті - євро в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» особисто нею 06.11.2009 року.

Так по перше, остання є матір`ю ОСОБА_4 , а тому має певну зацікавленість зі сторони ОСОБА_4 , по друге суду не надано доказів, що ОСОБА_5 була присутньою під час укладання договору купівлі продажу вказаної спірної квартири від 09.11.2020 року, а тому не може напевно стверджувати, що квартири АДРЕСА_3 , була придбана саме на перераховані нею кошти в розмірі 11000 Євро. Тим паче, що з вищевказаної виписки по рахунку (том 1 а.с. 44 ), вбачається перерахування ОСОБА_5 11000 Євро ОСОБА_4 через систему міжнародних переказів SWIFT. У свої заяві про розгляд справи за відсутності, представник ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відкликав клопотання про допит свідка ОСОБА_5 у зв`язку із перебуванням її в Італії, та погіршенням її здоров`я.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експерті; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені у первісному та зустрічному позовах, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов повному задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1777,65 грн., та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1737,48 грн. судового збору.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41.4 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м.

В іншій частині первісних позовних вимог, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розділ майна подружжя, задовольнити у повному обсязі.

Визнати майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , житлова площа 28.4 кв.м., загальна плоша 51,0 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Визначити, що частки подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , у квартирі АДРЕСА_3 , є рівними та складають по 1 / 2 частині за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 1777 (одна тисяча сімсот сімдесят сім ) грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1737 (одна тисяча сімсот тридцять сім ) грн. 48 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 24.06.2020 року.