Справа № 265/1757/20
Провадження № 2/265/952/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 червня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», в особі представника Коляди Ю.Г., яка діє на підставі довіреності, звернувся до суду із даним позовом, яким просить стягнути з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 21196,07 гривень за період з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2020 року, а також 3 % річних в сумі 1012,52 гривень, інфляційні витрати в сумі 2375,67 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами теплової енергії відповідно до особового рахунку № НОМЕР_3. У зв`язку з тим, що відповідачі оплату за користування тепловою енергією вносять не регулярно та не у повному обсязі, утворилась заборгованість, яка за період з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2020 року становить 21196,07 гривень. Протягом вказаного періоду відповідачі користувались послугами позивача, нарахування за їх споживання проводилось відповідно до встановлених тарифів. Щомісячно, при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялись про наявність заборгованості та необхідність її оплати, однак до теперішнього часу заборгованість не сплачена. Просив стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості, 3 % річних в сумі 1012,52 гривень та інфляційні витрати в сумі 2375,67 гривень.

Відповідно до ухвали суду від 08.04.2020 справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача, ОСОБА_3 , діюча на підставі довіреності, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку.

Відповідачі, будучи у встановленому порядку повідомленими про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов у встановлений судом строк повторно не надали з невідомих причин.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.

Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з теплопостачання, що надаються Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» відповідно до особового рахунку № НОМЕР_3.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Разом з тим, ст. 4 даного Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Також, даною нормою було визначено, що споживачем житлово-комунальної послуги являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати таку послугу.

Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

В силу ч. 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

При цьому пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Натомість, відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 цього Закону на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно із положеннями ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Дана норма закріплена також змістом ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Як вбачається з розшифровки особового рахунку № НОМЕР_3 заборгованість відповідачів за користування тепловою енергією за період з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2020 року становить 21196,07 гривень.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з доданих до позову розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржниками грошового зобов`язання становить 2357,67 гривень, 3% річних від простроченої суми становлять 1012,52 гривень.

Відповідачі, не надавши відзивів на пред`явлений позов, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг, і тим самим не оспорюють наявності підстав для стягнення з них зазначеної заборгованості.

Таким чином, з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа» у солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за користування тепловою енергією у загальній сумі 24584,26 гривень.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141,142, 206, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» (юр.адреса: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Гризодубової, 1, ) заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 червня 2016 року по 01 лютого 2020 року в сумі 21196,07 гривень, інфляційні витрати в сумі 2375,67 гривень, 3% річних від простроченої суми в сумі 1012,52 гривень, а разом 24584 (двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривень 26 копійок.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» витрати з оплати судового збору у розмірі 2102,00 гривень, з них по 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривень 00 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тесту рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

Повний текст рішення складено 24 червня 2020 року.

Суддя _______________________________________