Справа № 308/5066/20
У Х В А Л А

про залишення скарги без руху

02.06.2020 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І., ознайомившись із скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Говорова П.В.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця Говорова П.В., згідно з якою просить: зняти арешт повністю з рахунків та банківських карток: «Ощадбанк» картка № НОМЕР_1 та «Південний» картка № НОМЕР_2 , так як ці кошти є пенсійними та соціальними, № рахунків надані в додатках; визнати незаконними дії приватного виконавця Говорова П.В. щодо неї та арешту її рахунків.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 09.01.2020 року вона хотіла зняти кошти зі своєї банківської карти в « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але там їй повідомили, що її рахунок знаходиться під арештом та стягнуті всі кошти на якийсь рахунок. Наголошує, що ці кошти для неї важливі, так як вона не має за які кошти жити. Вона звернулася із заявою щодо кримінального злочину, вчиненого приватним виконавцем Говоровим П.В., та 30.01.2020 року в ЄРДР було внесено за № 0000053 кримінальне провадження та 18.03.2020 року вона була визнана потерпілою. Оскільки вона, ОСОБА_1 , зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , то в силу приписів положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович не має права приймати до свого провадження виконавчий напис, який їй не відомий, тому що вона не проінформована про стягнення на користь якого товариства або банка, або ще когось був накладений арешт на її пенсійний рахунок, та повне викрадення коштів з його рахунку пенсійної карти « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в повному обсязі недоотримана пенсія за покійним чоловіком ОСОБА_2 820 грн. та відкривати виконавче провадження без інформування її, без надання їй документів. Також з соціальної картки в банку «Південний», де вона б мала отримувати допомогу по безробіттю, там був залишок 150 грн. Стати на облік у центрі занятості вона не може, у зв`язку з шахрайськими діями приватного виконавця. Виконання чомусь покладене на приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. Про наявність виконавчого провадження їй нічого не було відомо. З матеріалами виконавчого провадження вона не знайома та не була ознайомлена. Вказує, що як вбачається з інформаційної довідки з Єдиного реєстру приватних виконавців України № 1125 від 25.11.2019 року, виконавчим округом приватного виконавця Говорова П.В. є Київська область. При цьому вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується печаткою у паспорті. Доказів того, що вона має будь-яке належне їй на праві власності майно в межах Київської області, або, тим паче в Автономній республіці Крим та Севастополі, не представлено. З наведеного вище приватний виконавець Говоров П.В., не маючи належних доказів на підтвердження того, що місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням майна є Київська область, а відтак, безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства відкрив виконавче провадження. За таких підстав, вважає, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. про відкриття будь-якого виконавчого провадження є шахрайською та незаконною. Зважаючи на те, що постанови приватного виконавця Говорова П.В., винесені у межах виконавчого провадження про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження, то вони також є незаконними. Цими шахрайськими діями ОСОБА_3 наніс їй матеріальну шкоду 7000 грн. станом на 28.05.2020 року, та моральний шкоду 50000 грн., в умовах карантину щодо коронавірусу. При вказаних обставинах їй не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України. Зауважує, що приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розділом VII та ст. 447 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Єдиною статтею ЦПК України, яка визначає форму та зміст заяви є ст. 175 ЦПК України, в якій визначено форму та зміст позовної заяви.

Оскільки в розділі VII ЦПК України не визначено форму та зміст скарги, слід застосувати аналогію права на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якою визначено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Встановлено, що подана скарга не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня (ч. ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

При вирішенні питання про прийняття поданої скарги до провадження з`ясовано, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: не зазначено зміст вимог скарги: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Порядок розгляду скарг на дії та/або бездіяльність державного чи приватного виконавця врегульовано положеннями ст. ст. 447-453 ЦПК України.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у скарзі заявник може просити визнати дії/бездіяльність державного чи приватного виконавця незаконними, у зв`язку з чим скасувати конкретні постанови такого виконавця.

У зв`язку з наведеним, заявнику необхідно конкретизувати зміст вимог скарги на дії/бездіяльність державного виконавця, яка б відповідала вимогам чинного законодавства, належним чином викласти обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, а також надати відповідні докази.

При цьому, суддя зазначає, що сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, як заінтересовані особи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби розглядаються в судами згідно з ЦПК України за участю, як заінтересованих осіб, державного (приватного) виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга ОСОБА_1 не містить належного суб`єктного складу, який має бути зазначений при поданні до суду скарги в порядку ст. 447 ЦПК України. Зокрема, заявник не вказує, хто є стягувачем, а хто боржником у виконавчому провадженні, не вказує хто є заявником у справі, а хто є заінтересованими особами, не зазначає їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб).

Заявницею не зазначено та не надано жодних доказів, що підтверджують обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги.

Нормами процесуального законодавства на позивача покладається обов`язок додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів), а у випадку звернення із заявою про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребування відповідно до положень ч. ч. 5, 6 ст. 177 ЦПК України, проте заявницею вказану вимогу дотримано не було.

Крім того, заявник, як сторона виконавчого провадження, має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, однак така скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, як це передбачено у ст. 448 ЦПК України та Законі України «Про виконавче провадження», тому при зверненні до суду з порушенням визначених законодавством строків необхідно подати до суду клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення з даною заявою до суду разом з доказами, які мають підтвердити фактичне отримання заявником постанови приватного виконавця, яка оскаржується, та наявності поважних причин пропущення заявником строку для подання скарги на дії приватного виконавця.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, строки для подання скарги є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

У скарзі заявниця зазначає, що про порушення свого права вона дізналася 09.01.2020 року.

Однак, у поданій скарзі заявницею не зазначено про поважність причин пропущення процесуального строку на подання до суду скарги на дії приватного виконавця, матеріали скарги не містять обґрунтованого клопотання заявниці про поновлення пропущеного строку для звернення з даною заявою до суду разом з відповідними доказами та наявності поважних причин пропущення заявницею строку для подання скарги на дії приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що цивільне процесуальне законодавство передбачає конкретний порядок розгляду тих чи інших питань, які можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Даного порядку має дотримуватися саме особа, яка звертається із конкретним процесуальним документом до суду. Обрання способу захисту, який не передбачений для певної категорії справ, може мати наслідком відмову в задоволенні позову чи відмову в задоволенні скарги лише з цих підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

У зв`язку з вищенаведеним, заявниці слід конкретизувати зміст вимог скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця, яка б відповідала вимогам чинного законодавства, належним чином викласти обставини, якими заявниця обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, а також надати відповідні докази, зазначити належний суб`єктний склад учасників справи, який має бути вказаний при поданні скарги в порядку ст. 447 ЦПК України, надати копію скарги та додані до неї додатки відповідно до кількості залучених учасників справи, вказати про поважні причини пропуску процесуального строку та надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення з даною заявою до суду разом з відповідними доказами та наявності поважних причин пропущення заявником строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, вважаю, що до даної скарги слід застосувати правила ч. 1 ст. 185 ЦПК України та залишити без руху, надавши заявниці строк для усунення вказаних недоліків шляхом подання до суду належним чином оформленої скарги (у новій редакції) з усуненими недоліками, її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи, з урахуванням приписів ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Суддя наголошує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У цих рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

У зв`язку з наведеним, вимоги судді щодо усунення недоліків скарги, зазначені в ухвалі, щодо оформлення її у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Підпунктом 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, доповнивши пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 Цивільного процесуального кодексу України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353, 447-450 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Говорова П.В. залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків скарги протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з моменту закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Роз`яснити, що в разі не усунення у визначений строк недоліків скарга буде вважатися неподаною і повернута ОСОБА_1 .

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай