У Х В А Л А

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 553/2783/19

провадження № 61-8488ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області, Управління служби безпеки України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 150 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що він, його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У 2018 році його батько звернувся до приватного нотаріуса з проханням оформити заповіт на частину належної йому квартири на користь позивача. Приватним нотаріусом батькові повідомлено, що квартира понад 19 років перебуває під арештом, накладеним управлінням Служби безпеки України в Полтавській області (далі - УСБУ в Полтавській області).

Коли позивач дізнався про вказану обставину, суб`єктивно оцінюючи цей факт як відібрання правоохоронними органами його власності з метою її заволодіння працівниками УСБУ в Полтавській області, він втратив душевний спокій, втратив довіру родичів, друзів та знайомих.

Як вказує позивач, він страждав морально, не спав ночами, приймав заспокійливі ліки через те, що в той час, коли у 2014 році в боях він захищав державу, над ним жорстоко познущалися правоохоронці, фактично відібравши його частину квартири та позбавивши права розпоряджатися своєю власністю. ОСОБА_1 припускає, що якби з ним щось трапилось на війні, то квартиру привласнили б працівники УСБУ в Полтавській області, і ця обставина посилює його моральні страждання.

Позивач також вказує на те, що раніше працював в органах міліції і після повернення із закордонного відрядження у 2019 році мав намір працювати в поліції. Однак, після винесення постанови Полтавського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у справі №553/998/19 за позовом свого батька до цих же відповідачів, вирішив відмовитись від свого наміру працювати в поліції, оскільки втратив довіру взагалі до правоохоронців.

Також, у позові зазначає, що через протиправні дії правоохоронців у сім`ї постійно виникають сварки та непорозуміння. Він не може пояснити своїй дружині, чому його частину квартири було арештовано на довготривалий період. Вказані обставини перешкоджають йому жити повноцінним життям, реалізувати свої плани та можливості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовлено в позові ОСОБА_1 за недоведеністю.

У травні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 березня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 травня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 150 000,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі не викладено аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області, Управління служби безпеки України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко