Провадження № 2/760/4415/20
в справі № 760/3110/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого -судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить:

- розірвати договір №7777, укладений 09 серпня 2019 року між нею та відповідачем;

- стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 7 485, 00 гр. за договором від 09 серпня 2019 року № 7777;

- стягнути з відповідача на її користь 25 000, 00 гр. у відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 09 серпня 2019 року між нею та відповідачем була укладена угода про завдаток на купівлю металопластикових вікон №7777, за умовами якої відповідач, як виконавець, зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі у її власність, як замовника, ПВХ- конструкції за розцінками виконавця.

На виконання п.2.2. договору в день його укладення вона передала представнику виконавця завдаток в розмірі 2 000, 00 гр., що підтверджується копією договору, підписаного сторонами.

Через кілька днів вона сплатила ще 5 000, 00 гр., про що свідчить товарний чек з реквізитами виконавця.

Після цього представник виконавця здійснив заміри віконного отвору в її квартирі.

Строк виготовлення виробу становив 30 днів з моменту укладення договору.

07 вересня 2019 року виріб був доставлений за її місцем проживання і вона сплатила залишок суми за договором в сумі 482, 00 гр., про що їй був виданий товарний чек.

Монтувати вікно представник виконавця в грубій формі відмовився, в зв`язку з чим вона змушена була звернутись за допомогою до інших фахівців і за додаткові кошти демонтувати старе вікно та монтувати виготовлену виконавцем віконну конструкцію.

В момент монтажу вікна з`ясувалося, що воно менше за розміром, ніж віконний отвір, зокрема розміри віконного отвору.

Коли було встановлено виготовлену конструкцію, щілини між нею та віконним отвором були значні, по 5 см з обох боків вздовж вікна та по 15 см в обох боків по висоті.

Її намагання зв`язатися з відповідачем результату не дали.

В зв`язку з цим вона звернулась із письмовими заявами до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, ГУ Держспоживслужби в м. Києві, ФОП ОСОБА_2 , Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

ГУ Держспоживслужби листом від 17 грудня 2019 року повідомило її, що фахівцями ГУ здійснено виїзд за адресою здійснення діяльності ФОП ОСОБА_2 і в ході перевірки встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не здійснює господарську діяльність, що унеможливлює проведення позапланової перевірки.

Зазначає, що для неї, як пенсіонера, сплачена відповідачу за віконну конструкцію сума є досить значною.

Крім того, їй довелось нести додаткові витрати по демонтажу старих вікон і монтажу нової конструкції в розмірі 1 250, 00 гр.

Вважає, що підписаний між нею та відповідачем Договір не оформлений належним чином, зокрема не заповнені п.п. 1.4., 1.5.,1.6., 1.7., які є суттєвими для даного виду договорів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору вона нервувала та з вересня 2019 року по січень 2020 року їй довелося звертатися до лікаря у зв`язку із загостренням хронічних захворювань.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 04 лютого 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 17 лютого 2020 року.

/ а. с. 29 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

26 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній посилається на те, що вироби за замовленням позивачки за умовами договору були виготовлені та передані у зазначений Договором термін 07 вересня 2019 року, про що позивачкою був підписаний Акт прийому-передачі виробів.

Під час отримання виробів позивачка в своїй оселі передала представникам ФОП ОСОБА_2 борг у сумі 482, 00 гр.

Таким чином, згідно п. 3.9. Договору, його зобов`язання вважаються виконаними після підписання замовником вказаного Акту.

Договір № АG-7777_L від 09 серпня 2019 року є Договором побутового підряду.

На момент офіційного звернення позивачки, а саме 15 жовтня 2019 року, ПВХ вироби було виготовлено, передано та встановлено у її оселі ще у вересні 2019 року, а зазначений Договір є виконаним в повному обсязі.

Зазначений договір, аркуш замірів та акт прийому-передачі позивачкою були підписані особисто, з власного волевиявлення, без будь - якого примусу.

Договір є виконаним, а тому не може бути розірваний за бажанням позивачки.

Виходячи з цього, вважає умови договору з його боку виконаними і просить у позові відмовити.

05 березня 2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від позивачки, в яких остання зазначає, що вона не підписувала актів прийому-передачі виробів, який передбачений п. 3.9 Договору.

В тексті Договору немає жодних положень, які б свідчили, що приймання-передачі виробів є невід`ємною частиною Договору.

Наданий відповідачем аркуш з замірами конструкцій не підписувався та взагалі не пред`являвся для огляду.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Параграфом 1 Глави 61 ЦК України унормовано загальні положення про підряд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно з п.22 ч.1 Закону України « Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом п.п.3,18 ч.1 ст.1 Закону продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Судом встановлено, що 09 серпня 2019 року між сторонами був укладений Договір № AG-777-L, за умовами якого відповідач, як виконавець, зобов`язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ- конструкцій.

Відповідно до п. п. 1.2, 3.1 договору замовник зобов`язується сплатити та прийняти готові вироби відповідно до умов договору та сплатити вартість виробів у розмірі 7 482, 00 гр.

Пунктом 3.2 договору сторони домовилися, що після виконання п. 3.1 договору, а саме оплати вартості виробів, виконавець зобов`язується передати замовнику виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту підписання д сяоговору.

09 серпня 2019 року між сторонами було підписано Погодження про завдаток на купівлю металопластикових вікон або броньованих дверей.

Відповідно до квитанцій та товарних чеків, наданих позивачем до суду, нею було сплачену обумовлену договором суму.

/ а. с. 5 - 8 /

За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, сторони в його пунктах 7.3 та 7.4 узгодили, що виконавець не несе відповідальності за вибір склопакетів замовником.

Крім того, виконавець не виконує оздоблювальних робіт / штукатурка, влаштування укосів та ін./

В п.7.1 договору зазначено, що у випадку виникнення необхідності влаштування цементної стяжки, зварювання, демонтажу або інших видів робіт, не передбачених договором, замовник зобов`язується виконати такі роботи власними силами або силами підрядних організацій.

Пунктом 7.6 договору замовник була повідомлена про неможливість розірвати Договір відповідно до додатку № 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затвердженого переліку товарів належної якості, які не підлягають обміну та поверненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Подаючи відзив, відповідав надав аркуш замірів виробу, підписаний позивачкою.

Крім того, з Акту прийому-передачі робіт від 07 вересня 2019 року, підписаного позивачкою, вбачається, що претензій по кількості, якості, розмірам виробу вона не має.

/ а.с. 37 - 38 /

Відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усії істотних умов договору.

З цього випливає, що непогодження сторонами істотних умов договору може бути лише підставою для визнання договору неукладеним і на стадії його укладення, а не за наслідками його виконання.

Позивачка, звертаючись до суду, не заперечує укладення договору, його підписання та виконання, а тому предметом спору може бути лише відповідність його вимогам закону, а не розірвання.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постановах від 23 вересня 2015 року в справі № 3-502гс15 , від 20 квітня 2016 року в справі № 3-287гс16 та від 06 липня 2016 року в справі № 3-436гс16.

Підстави для розірвання договору визначені в ст. 651 ЦК України, згідно з якою зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В абз.2 ч.2 ст. 651 ЦК України зазначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, таким є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

В разі, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його (договору, правочину) вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується наданими відповідачем доказами, що договір сторонами був підписаний і позивачка отримала замовлені нею вироби, на які вона розраховувала при укладенні договору, тобто умови договору відповідачем виконані.

Виконання відповідачем умов договору та відсутність претензій до товару підтверджено Актом прийому-передачі виробів від 07 вересня 2019 року, підписаним позивачкою.

Розміри замовленого позивачкою виробу також підтверджені її підписом.

/ а.с. 37 - 38 /

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка, отримавши відзив відповідача на позов, будь-яких доказів, які б спростовували виконання останнім умов договору і надані докази, не надала і з будь-якими клопотаннями до суду з цього приводу не зверталася.

З урахуванням цього, ненадання позивачкою доказів, які б спростовували надані відповідачем докази, підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання відповідачем умов договору, які б давали підстави для його розірвання,відсутні.

Що стосується приведених позивачкою обставин щодо невідповідності розмірів замовленого товару та вжиття нею додаткових заходів для встановлення віконних рам суд виходить з того, що предметом договору було лише виготовлення та поставка замовленого товару.

При укладенні та підписанні договору сторони його п.п. 7.1, 7.4 дійшли згоди, що питання, пов`язані з їх установкою, вирішується силами позивачки, як замовника.

Крім того, як зазначено вище, розміри замовленого товару підтверджені підписом позивачки.

Не визнаючи власні підписи в Акті прийому-передачі товару та аркуші з розмірами замовленого товару, позивачка будь-яких належних та допустимих доказів неналежності їй вказаних підписів не надала.

В порядку вимог ст.ст.12,13, 76-81 ЦПК України з будь-якими клопотаннями до суду з метою перевірки даних обставин також не зверталася.

Виходячи з цього, суд вважає дані твердження позивачки безпідставними та не доведеними у визначеному законом порядку, та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 2,5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди розглядається у випадках, встановлених законом, в т.ч. при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Звертаючись до суду, позивачка обгрунтовує свої вимоги Законом України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 22 Закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з викладеного вище правового обгрунтування, підстави для задоволення вимог позивачки і в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 42 Конституції України, ст.ст.15,16, 23, 509, 530, 626, 629, 638, 639, 651, 837, 865, 1167 ЦК України, ст. ст.1, 4, 8, 9, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 12-13, 76 - 83, 259-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва