Справа № 234/2995/20
Провадження № 2/234/1758/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Краматорськ

м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Бакуменко А.В.

секретар судового засідання Кісточки І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську Донецької області цивільну справу № 234/2995/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.05.2019 р. її було поновлено на роботі у Комунальному підприємстві «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» та рішення в цій частині підлягало негайному виконанню, Постановою Донецького апеляційного суду зазначене рішення суду в цій частині залишено без змін. Втім, позивач ОСОБА_2 була поновлена на роботі 30.07.2019 р., тобто негайне поновлення на роботі було затримано на 46 робочих дні. Згідно довідки середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 на дату звільнення 14.09.2017 р. складала 242,84 грн., коефіцієнт росту мінімальної заробітної плати в 2019 році у порівнянні з 2017 р. 4173/3200=1,304, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 з урахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати складає 242,84 х 1,304= 316,66 грн. Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 14566,36 грн. (46*316,66).

Просила стягнути з Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про негайне поновлення на роботі у сумі 14566,36 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання.

06.04.2020 р. представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України позивачем порушені строки звернення до суду, її було поновлено на роботі 31.07.2019 р., а до суду вона звернулась 19.02.2020 р., не надано доказів поважності пропуску строку.

Стосовно розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду зазначив, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється та переглядається відповідно до ст. ст. 9 та 10 ЗУ «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України - основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно - кваліфікаційні характеристики.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що встановлюються у розмірах, не нижчих ніж визначені генеральною, галузевою (регіональною) угодою.

Положенням ЗУ № 1774 від 06.12.2016 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено, що мінімальна заробітна плата Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та часових тарифних ставок в колективному договорі, а також не застосовується як розрахункова величина в угодах всіх рівнів, а застосовують прожитковий мінімум для працездатної особи, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 р.

Встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

Відповідно галузевої угоди КП «КТТУ» - мінімальну тарифну ставку (оклад) за просту некваліфіковану працю у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Виходячи з розрахунку погодинної оплати посадовий оклад складає 11170,64 грн. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.05.2019 р. визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_2 та поновлено її на роботі в якості водія трамвая Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління». Рішення в цій частині підлягало негайному виконанню та постановою Донецького апеляційного суду в в цій частині було залишено без змін.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Проте, позивача ОСОБА_2 24.05.2019 року поновлено на роботі не було, наказ про поновлення на роботі позивача був виданий лише 30.07.2019 р.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися.

У відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ним видано наказ про поновлення на роботі позивача водієм трамвая Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» з 24.05.2019 р. та фактично допущено до цієї роботи, або що невиконання судового рішення про поновлення на роботі сталося з вини самого працівника.

Враховуючи наведені обставини та положення закону, суд вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем виконано із затримкою, в силу статті 236 КЗпП України, є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки поновлення на роботі є обґрунтованою, але, перевіривши розрахунок позивача, суд не може з ним погодитись, виходячи з такого.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Згідно до заперечень середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 242,84 грн.. та прострочення виконання рішення суду у кількості 46 робочих днів, то середній заробіток складає 11170,64 грн.

Застосовуючи при розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі п. 10 Порядку, позивач не врахував, що зазначене положення Порядку застосовується у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), але доказів цього суду позивачем надано не було.

Що стосується твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення- задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Аероклубна, буд. 103; ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 24 травня 2019 р. по 30 липня 2019 р. у розмірі 11170,64 грн. ( одинадцять тисяч сто сімдесят грн. 64 коп.)

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» (Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Аероклубна, буд. 103; ) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. В. Бакуменко