Справа № 234/7284/20
Провадження № 2/234/2382/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Данелюк О.М.,

при секретарі Антоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №234/7284/20 за позовною заявою:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до

Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський Машинобудівний завод», юридична адреса: Донецька область м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.№2

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки в розрахунку та моральної шкоди, -

Обставини справи:

06.05.2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулася позивачка із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки в розрахунку та моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що у період з 11.08.1987 року по 19.02.2020 року вона працювала на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «Старокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ «СКМЗ»), останній час (з 19.05.2015 року) майстром по виготовленню дрібних відливок у ливарному цеху. Згідно приказу №33 від 19.02.2020 року вона була звільнена на підставі ст.40 п.1 КЗпП України (у зв`язку з скороченням штату працівників).

Після звільнення з підприємства, та видачі трудової книжки з відповідним записом, адміністрація заводу не розрахувалась з нею, а саме: не виплатила їй нараховану заробітну плату за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року у розмірі 12723,13грн. На теперішній час ПрАТ «СКМЗ» борг по заробітній платі у розмірі 12723,13 (дванадцять тисяч сімсот двадцять три) грн. 13коп. не сплатив.

Приписами ч.1ст.46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно копії трудової книжки, ПрАТ «СКМЗ» виконало обов`язок щодо видачі належно оформленої трудової книжки, але не провела з нею розрахунок, у строк, зазначений в статті 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Згідно довідки №225 від 30.04.2020 року, яку надано представником ПрАТ «СКМЗ», її середньоденний заробіток складає 363,12грн. без урахування податків та 292,31грн., після утримання податків.

Згідно наказу №41 від 19.05.2015 року, про переведення її на посаду майстра виробничої ділянки кольорового та чорного лиття з виготовлення дрібних виливок у ливарному цеху, вказано, що це її основна робота, тобто 8 годинний робочий день з 5 денним робочим тижнем. Ці данні відображені у колективному договору та правилах внутрішнього розпорядку на ПрАТ «СКМЗ» ( згідно ст.52 КЗпП України).

Згідно ст.50 КЗпП України тривалість робочого часу працівника не може перевищувати 40 годин на тиждень. Встановлювати меншу норму тривалості робочого часу підприємство має право, але це потрібно відображати при укладенні колективного договору.

Для окремої категорії робітників тривалість робочого часу скорочена (менше ніж 40 годин) та визначається згідно ст.51 КЗпП України. Вона, як працівник, яка працювала на посаді - майстер з виготовлення виливок, під дію цієї стаття не підпадаю.

Згідно ст.56 КЗпП України «за згодою між працівником і власником… встановлюються як при прийоми на роботу так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень». Згоди на працю на неповний робочий день або тиждень вона не давала. З приказами генерального директора ПрАТ «СКМЗ», згідно яких встановлено скорочений робочий тиждень, вона не ознайомлена, а значить і згоди не давала.

Відповідно до статті 73 КЗпП України, у 2020 році на підприємствах, робота не проводиться у святкові та дні релігійних свята: а саме: 1 та 7 січня, 8 березня, 1 та 9 травня, 25 грудня, 19 квітня (пасха), трійця (7 червня).

Згідно додатка до листа Мінсоцполітики №1133/0/206-19 від 29.07.2019 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів, у лютому 20, у березні 21, у квітні 21, у травні 19, у червні 20 . Кількість робочих днів у лютому 2020 року, з моменту звільнення складає -7 робочих днів.

Крім того через невиплату їй заробленої зарплати у законний строк, а це єдине джерело грошових коштів на які вона має жити, вона зазнала фізичних страждань (від голоду) та емоційних переживань, що призвело до завдання їй моральної шкоди. Вона будувала плани на подальше життя, мріючи добитись успіхів, але цьому завадила відсутність грошей. Внаслідок такого стану змінився її життєвий уклад, її життя зазнало суттєвих змін: вона була обмежена у підтримці своїх життєвих потреб, їй не вистачало грошей на їжу (вона інколи голодувала), оплату комунальних платежів та інші потреби. Вона не могла вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися зв`язки із оточуючими, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя, відсутність грошей позбавила її можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушились нормальні зв`язки з рідними та близькими. Вона не змогла зробити подарунки своїм близьким та рідним на свята, а тому змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона вимушена була принижуватися та випрошувати у знайомих грошові кошти на існування, аби не порушувати Закон та не викрадати гроші. У зв`язку з відсутністю засобів до існування, маючи великий професійний досвід, вона, вимушена підробляти випадковими некваліфікованими заробітками, хоча до цього працювала на керівних посадах.

Моральна шкода, яка заподіяна їй, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері у стосунках з рідними та оточуючими, та стражданнях, які вона зазнала безпосередньо під час роботи та які відчуваю і до теперішнього часу.

Заподіяна моральна шкода, завдана їй внаслідок невиплати зарплати, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ «СКМЗ».

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного та нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, я вважаю, що моральна шкода у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00коп. буде малою компенсацією за завданий їй душевний та фізичний біль. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести їй, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з відсутністю грошей.

Визначену суму моральної шкоди у розмірі 5000,00грн., вона вважає мінімальною компенсацією за перенесені нею душевні страждання.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправної поведінкою у відношенні себе та членів його родини, у зв`язку з приниження його честі та гідності.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розрахунок судових витрати ч.3 п.9 ст.175 ЦПК України, які позивач поніс і які очікує понести, у зв`язку з розглядом справи, вона заявляє у розмірі 840,80грн. ( вісімсот сорок грн.) який складає з витрат на судовий збір.

Просить суд винести рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по 19.02.2020 рік у сумі 12723,13грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2020р. по день ухвалення судом рішення по справі виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 292,31грн., а саме в суму 12723,13грн., та витрати зі сплати судового збору за стягнення моральної шкоди в сумі 840,80грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 07.05.2020 року провадження по цивільній справі за позовом відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 28.05.2020 року.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10.06.2020 року зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 17.06.2020 року.

Від позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вони просять справу слухати без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.43), а також відзив на позовну заяву (а.с.39-42), в якому погодився із заборгованістю по заробітній платі у розмірі 12723,13грн. та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.02.2020 рокупо день ухвалення судом рішення з урахуванням середньоденної заробітної плати після утримання податків та зборів у розмірі 292,31грн. з урахуванням розрахунку норм тривалості робочого часу на 2020р. та запровадженим на підприємстві особливим режимом роботи становить 27 робочих днів, тобто в сумі 7892,37грн.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 , 11.08.1987 року, була прийнята до Старо-Краматорського ордену Трудового Червоного Знамені Машинобудівного заводу ім. Орджонікідзе відповідно до наказу №107 від 07.08.1987 року помічником майстра ділянки формовки крупного лиття чавуноливарного цеху (а.с.10).

17.05.1995 року Старо-Краматорський ордену Трудового Червоного Знамені Машинобудівний завод ім. Орджонікідзе було перейменовано в ВАТ «СКМЗ».

20.07.2011 року ВАТ «СКМЗ» було перейменовано в ПАТ «СКМЗ».

27.04.2018 року ПАТ «СКМЗ» було перейменовано в ПрАТ «СКМЗ».

19.05.2015 року позивачка переведена на посаду майстра виробничої ділянки кольорового та чорного лиття з вироблення дрібних виливків у ливарному цеху відповідно до наказу №41 від 11.05.2015 року ПрАТ «СКМЗ» (а.с.12).

19.02.2020 року, позивачку було звільнено з ПрАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» відповідно до наказу №33 від 19.02.2020 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.13).

Згідно довідки ПрАТ «СКМЗ» заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року становить 12723,13грн. та її середньоденна заробітна плата складає 292,31грн. (а.с.14).

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно ч.1 ст.9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Суд переконався, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач.

Таким чином, вимоги позивачки про стягнення заборгованості по заробітної плати в сумі 12723,13грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до наданої відповідачем довідки про заборгованість середньоденна заробітна плата позивачки складає 292,31грн., тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки в розрахунку по заробітній платі, починаючи з 20.02.2020 року по день ухвалення судом рішення по справі, тобто по 17.06.2020р. (відповідно до письмових пояснень відповідача а.с.39-42):

У лютому 2020 року - 8 робочих днів.

У березні 2020 року - 6 робочий день.

У квітні 2020 року - 0 робочий день.

У травні 2020 року - 4 робочих дні.

У червні 2020 року - 9 робочих днів

На 17.06.2020 року всього 27 робочий день.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі №225 від 30.04.2020 року середньоденна заробітна плата позивача становить 363,12грн., після утримання податків та зборів 292,31грн.: 27?292,31=7892,37грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме ця сума підлягає стягненню.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000грн. 00коп. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій відповідача щодо нього він зазнав душевних страждань, так як не виплата йому заробітної плати суттєвим чином вплинула на ритм його життя, він був позбавлений засобів до існування, що призвело до стресу.

Оцінивши доводи позивачки про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для ОСОБА_1 , тривалість її страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу її життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СКМЗ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2000грн. 00коп. у якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в доход держави судовий збір у сумі 840,80грн., та на користь позивачки понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 137, 141, 144, 263-265 ЦПК України, ст.ст.47, 115, 116, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки в розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по 19.02.2020 рік у сумі 12723,13 (дванадцять тисяч сімсот двадцяти три) гривні 13 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.02.2020р. по день ухвалення судом рішення по справі в розмірі 7892 (семи тисяч вісімсот дев`яноста двох грн.) 37коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 2000грн. 00коп. (дві тисячі грн. 00коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2 ) на користь держави судовий збір у сумі 840,80грн.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Краматорського

міського суду О.М. Данелюк