Справа №521/5068/20
Провадження №2/521/2319/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

25 травня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Суддя, розглянувши дану заяву, приходить до висновку, що вона подана без додержання вимог ст. 175 та ст. 177 ЦПК України.

Так, згідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Проте, позивач у позовній заяві посилається на те, що він зареєстрував шлюб з відповідачкою та на підтвердження вказаного ним долучено лише ксерокопію свідоцтва про укладення шлюбу.

Однак, оригіналу свідоцтва про укладення шлюбу позивачем до позову не долучено.

Між тим, суддя звертає увагу позивача на те, що Пленум Верховного суду у своїй постанові, від 21 грудня 2007 року вказав, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Тобто, постановою Пленуму зазначено, що до заяви про розірвання шлюбу додається саме свідоцтво про реєстрацію шлюбу, а не його копія.

Отже, позивачу необхідно до позовної заяви долучити докази, а саме: оригінал свідоцтва про укладення шлюбу.

Крім того, позивач у позові посилається на те, що він звертався до відповідачки про те, щоб подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів РАЦС, але відповіді від неї він не отримав.

Проте, на підтвердження вказаного у описовій частині позову, ним до позову, всупереч вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не долучено доказів направлення ОСОБА_2 та вручення їй цього звернення.

Також, і копії вказаного звернення до суду позивачем не було долучено.

Отже, позивачу необхідно виконати вимоги ст. ч. 5 ст. 177 ЦПК України та надати до позову копії вказаного звернення до відповідачки та копії документів, які свідчать про направлення ОСОБА_2 та вручення їй цього звернення.

Окрім того, позивач у позові посилається на ухвали судів стосовно нього самого, але на підтвердження вказаного ним, він долучає до позову не ксерокопії ухвал судів, а роздруківки з ЄДРСР, в яких замість зазначення сторін вказано, як то: особа до особи, з чого не можливо визначити чи то ухвали стосовно позивача чи інших осіб.

Між тим, суддя звертає увагу позивача на те, що обов`язок надання доказів у справі законодавцем покладено на сторін, зокрема, на позивача, якщо він звертається до суду з позовом та долучає на підтвердження зазначеного ним в описовій частині позову, докази.

Згідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Посилання позивача у позові на те, що він не може надати ксерокопії ухвал, оскільки вони знаходяться в матеріалах іншої справи, в якій він був позивачем, суддя не може прийняти до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам закону.

Отже, позивачу, якщо він посилається на ухвали суду стосовно нього самого, слід надати не роздруківки з ЄДРСР, а ксерокопії вказаних ухвал, на які він посилається в описовій частині свого позову. Їх він може, згідно його заяви, отримати в тому суді, який приймав рішення.

Крім того, у відповідності до ч. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача на підписання від імені позивача позову до суду.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

За змістом частин 1-3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1)договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер, це - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Згідно до пунктів 2, 12, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України, 17 грудня 2012 року №36, ордер на надання правово допомоги є письмовим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і в порядку, встановлених Законом № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності). Ордер встановлено і цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Проте, всупереч встановленому законодавцем у частині 4 статті 62 ЦПК України, стосовно того, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", на підтвердження повноважень представника позивача, адвокат Дементьєв Т.М. надав ксерокопію ордера, серії АА №1009318, від 27.11.2019 року.

Між тим, згідно до частини 4 статті 62 ЦПК України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчено, але підписом судді.

Отже, представнику необхідно надати до суду оригінал ордеру, серії НОМЕР_1 , від 27.11.2019 року.

Крім того, у наданій адвокатом Дементьєвим Т.М. ксерокопії ордера, серії НОМЕР_1 , від 27.11.2019 року, вказано, що права адвоката не обмежуються.

Проте, як вбачається з доданих до позовної заяви документів, повноваження представника позивача підтверджуються договором про надання правової допомоги, від 21.05.2019 р., але у вказаному договорі вказано про складення заяв, скарг та інших документів правового характеру.

Однак, жодним чином у договорі про надання правової допомоги, від 21.05.2019 р., не зазначено, що адвокат Дементьєв Т.М. наділений повноваженнями на підписання документів від імені позивача, у тому числі і на підписання позову до суду.

Незважаючи на вказане, позовна заява підписана адвокатом.

Отже, позовна заява підписана адвокатом за відсутності підтвердження представництва такої особи на здійснення повноважень на підписання позовів до суду.

Виходячи з викладеного, позивачу до позову необхідно долучити докази, які свідчать про надання ним повноважень адвокату на підписання його позову до суду.

Також, суддя звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 ст. 4 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Проте, всупереч вказаним вимогам закону, позивачем сплачено лише суму судового збору, у розмірі 72 грн. 40 коп.

В описовій частині позовної заяви (аркуш позову 8-9), позивач вказує, що ним 21 грудня 2019 року було сплачено судовий збір, у сумі 768 грн. 40 коп., але використати ту квитанцію він не може. А тому, позивач вважає, що враховуючи майновий стан позивача, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору та позивачем вказано, що суд повинен винести ухвалу та відстрочити сплату ним судового збору у сумі 768,40грн.

Також просить всі витрати покласти на відповідача.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 29 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", від 17.10.2014 № 10, та, відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" і ЦПК України, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, виходячи з викладеного, на вказане суддя зазначає, що про необхідність відстрочити або розстрочити сплату судового збору, позивач повинен звернутись до суду з заявою та надати на підтвердження законних підстав для відстрочки або розстрочки сплати судового збору, докази, як то: довідку про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідку податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків .тощо

Проте, такої заяви до суду позивачем не було надано, як і не надано доказів щодо необхідності відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Між тим, суддя акцентує увагу позивача та його представника на те, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Позивач в описовій частині позову вказує про необхідність відстрочити йому або розстрочити сплату судового збору, при цьому не довів неможливості, які б підтверджували його скрутний матеріальний стан та неможливість сплати судового збору.

Та обставина, на яку позивач посилається, не є достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, підстави для звільнення від сплати судового збору, передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», також відсутні.

Крім того, ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не передбачено пільг щодо звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються до суду з даним позовом.

Тому, виходячи з вимог діючих норм закону, відсутнє законнне обгрунтування для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову про розіравання шлюбу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку про відсутність встановлених законом підстав для відстрочення сплати судового збору.

За вказаних обставин, за подання до суду вказаної позовної заяви позивачу необхідно сплатити судовий збір, у розмірі 840,80 грн. (з вирахуванням сплаченої ним суми), або надати до суду заяву щодо необхідності відстрочення, або розстрочення сплати судового збору та докази на підтвердження вказаної заяви.

При цьому, суддя роз`яснює, що з 01 січня 2020 року судовий збір, за подання позовної заяви до Малиновського районного суду міста Одеси, повинен сплачуватись на рахунок УК у м.Одесі/Малиновський р-н/22030101, код отримувача за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0015007.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Суддя відкриває провадження у справі на підставі заяви, якщо відсутні підстави для повернення заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Оскільки, при вирішенні питання про відкриття провадження було встановлено, що заяву подано заявником без додержання вимог ст. 175, 177 ЦПК України, згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, є підстави для залишення заяви без руху, з наданням заявнику строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 185 258-261 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без руху.

Позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів, з дня отримання зазначеної ухвали необхідно усунути недоліки заяви вказані в ухвалі.

Роз`яснити позивачу, що в разі виконання вимог суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Мирончук