Справа № 357/2888/19 Головуючий 1 інстанція- Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/824/4112/2020 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року та апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним і зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 08 вересня 2015 року їй було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1442 га по АДРЕСА_1 для безоплатної передачі у власність. Підставою для відмови у рішенні зазначено про відсутність у проекті землеустрою письмових погоджень суміжних землекористувачів ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) і ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3) , а також включення до земельної ділянки 0,1442 га землі під майном (криницею), що обліковується в технічному паспорті за сусідом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року частково задоволено її позов і визнано незаконним та недійсним вказане рішення Фурсівської сільської ради від 08 вересня 2015 року, визнано за нею право на затвердження складеного ТОВ «Краяни» проекту землеустрою та зобов`язано Фурсівську сільську раду розглянути її заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1442 га з кадастровим номером :2:002:0093 для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 .

Вказувала, що п.99 рішення Фурсівської сільської ради від 05 червня 2018 року за

- 2 -

результатами розгляду сільською радою судового рішення їй знову відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1442 га, кадастровий номер :2:002:093 по АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що у резолютивній частині судового рішення не зазначено строк і порядок набрання ним законної сили відповідно до п.3 ч.5 ст.265 ЦПК України. Вважає, що наведене рішення сільської ради порушує її права на землю та на майно, є незаконним, оскільки вона надала відповідачу для передачі присадибної земельної ділянки у власність усі необхідні документи. В тому числі додатково повідомила відповідача про її право власності на криницю, яке захищене судом апеляційної інстанції шляхом визнання незаконними і скасування рішень Фурсівської сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 , а відтак конфігурація її земельної ділянки повинна бути з врахуванням розташування криниці (колодязя) та частини земельної ділянки, що необхідна для її обслуговування. Окрім того, вважає, що відсутні підстави для погодження меж із суміжними землекористувачаим ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) і ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ). Вважає, що суд має зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою і це не є посяганням на виключну компетенцію органу місцевого самоврядування.

У зв`язку з наведеним, просила визнати незаконним та недійсним п.99 рішення Фурсівської сільської ради від 05 червня 2018 року щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність та запобігти вчиненню, дій, що можуть повторно порушити її право або створюють небезпеку повторного порушення моїх прав на землю, шляхом зобов`язання Фурсівської сільської ради затвердити складений на її ім`я ТОВ «Краяни» проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1442 га (кадастровий номер :02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , та передати дану земельну ділянку їй у власність, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та недійсним п.99 оскаржуваного рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05 червня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року за заявою позвачки стягнуто із Фурсівської сільсьої ради на користь позвачки судові витрати у розмірі 10118,40 грн., які включають судовий збір - 768,40 грн. і витрати на правничу допомогу 9350 грн.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необгрунтованість.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про неможливість задоволення вимог щодо зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою , оскільки це є втручанням у повноваження ради. Вважає, що це не є посяганням на виключну компетенцію органу місцевого самоврядування, оскількисуд не сам предає земельну ділянку у власність, а зобов`язує це зробити компетентний орган, що є формою примусу з боку держави дотримуватися режиму законності. При цьому судом не врахровані висновки Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2208/17, де суд вказав про можливість ухвалення рішення про зобовязання суб`єкта владних повноважень зобов`язати вчинити конкретні дії, якщо є лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Як і не враховано правову позицію у постанові Верховоного Суду України у

- 3 -

постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, де суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним, що у свою чергу відповідає приписам ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності забезпечення будь-якій особі ефективного засобу правового захисту в національному органі та відповідає практиці ЄСПЛ. Вважає, що при повторному розгляді її заяви Фурсівська рада може знову необгрунтовано відмовити у затвердженні проекту землеустрою, що згідно Закону України «Про звернення громадян унеможливить вирішення її заяви.

Також, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на додаткове рішення від 17 грудня 2019 року, в якій просить скасувати додаткове рішення в частині відмови у стягненні судових витрат і ухвалити нове, яким судові витрати стягнути у повному обсязі. Вважає, що суд невірно відмовив у стягненні частини судових витрат, сплачених за період із 08 лютого 2017 року по 10 грудня 2018 року. Суд не врахував рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009 року щодо права особи отримати правову допомогу, яка полягає у гарантованій державою можливості отримання такої вимоги. Як і не врахував те, що наданню правової допомоги передує аналіз та обробка наявної і додаткової інформації, визначення предмету спору, спірних правовідносин та позовних вимог. В матеріалах справи міститься детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатів по справі, а тому гонорар у розмірі 28100 є належним чином обгрунтованим.

Відповідач Фурсівська сільська рада подала апеляційну скаргу на додаткове рішення від 17 грудня 2019 року, в якій просить скасувати додаткове рішення про стягнення судових витрат і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі, посилаючись на порушенння судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд розглянув справу у відсутність відповідача, який не був повідомлений про час розгляду справи, що у свою чергу є підставою для обов`язкового скасування судового рішення. Окрім того, суд не врахував, що позичкою було укладено два окремі договори про надання правової допомоги із адвокатами Гарнагою Н.Ю. і Гарнагою І.Ю . Суд безпідставно врахував три квитанції на суму 5900 грн., сплачені 08 квітня 2019 року, 23 квітня 2019 ркоу та 16 вересня 2019 року за послуги Гарнаги І.Ю. та 5800 грн. за послуги Гарнаги Н.Ю . Суд неправильно визначив розмір витрат на правничу допомогу 18700 грн., замість 11700 грн., що у свою чергу потягло незаконність додаткового рішення. Суд не звернув уваги, що справа була порушена судом 22 березня 2019 року і по справі проведено всього два засідання 07 травня і 25 листопада 2019 року, а відтак розмір витрат по справі є явно неспівмірним і не має розумної необхідності, а акт приймання виконання доручення за договором не наданий.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується і не є предетом перегляду.

Відповідач Фурсівська сільська рада подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив позов частково, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду в цій частині.

Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Фурсівської сільської радине надійшов.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гарнага І.Ю. апеляційні скарги підтримав, просив задоволити та скасувати рішення і додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в частині відмови у задоволенні вимог як незаконні. Проти задоволення апеляційної скарги Фурсівської сільської радизаперечив.

Представник Фурсівської сільської ради (самопредставництво) в суді апеляційної

- 4 -

інстанції проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судових рішень в частині відмови у задоволенні вимог та відсутність підстав для їх скасування. Апеляційну скаргу Фурсівської сільської ради підтримала, просила задоволити.

Третя особа належно повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, заяв про відкладення не подала, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 25 листопада 2019 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково,суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що рішення сільської ради щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність не грунтується на вимогах закону, оскільки підстави відмови щодо відсутності відомостей про набрання рішенням законої сили є надуманими, безпідставними і суперечать копії рішення, яка була надана позивачкою сільській раді і на якій міститься дімітка суду про набрання рішення законної сили.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання Фурсівську сільську раду затвердити складений на ім`я позивачки проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд керувався тим, що задоволення цієї вимоги призведе до втручання суду у дискреційні повноваження сільської ради, яка як суб`єкта владних повноважень наділена законом правом на передачу ділянок у власність, а тому суд не може перебирати на себе повноваження інших уповноважених органів щодо розпорядження земельними ділянками.

Також суд керувався тим, що примусове виклонання рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 12 квітня 2017 року має відбуватися в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом першої інстації встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квтіня 2017 року, яке набрало законної сили 03 липня 2017 року визнано незаконним та недійсним рішення Фурсівської сільської ради від 08 вересня 2015 року про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га (кадастровий номер :02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських

- 5 -

будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнано за ОСОБА_1 право на затвердження складеного ТОВ «Краяни» проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки. Зобов`язано Фурсівську сільську раду розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження складеного ТОВ «Краяни» на її ім`я проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1442 га.

05 червня 2018 року Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області на десятій сесії сьомого скликання прийняла рішення №190/10-VII яким відмовила ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки 0,1442 га, кадастровий номер :02:002:0093, яка розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови с. Фурси у зв`язку з тим, що у резолютивній частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року не зазначено строк і порядок набранням ним законної сили відповідно до п.3 ч.5 ст.265 ЦПК України.

Також судом встановлено, що резолютивна частина рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року містить відомості про строк і порядок набранням ним законної сили відповідно до п.3 ч.5 ст.265 ЦПК України.

Окрім того, встановлено, що подана позивачкою до сільської ради копія рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року містить відмітку суду про набрання рішенням законної сили та належним чином засвідчена.

За таких обставин з огляду на надуманість та безпідставність мотивів прийнятого сільською радою рішення, суд вірно задоволив вимоги в цій частині.

Колегія суддів погоджується із рішенням в частині відмови у задоволенні вимог щодо зобов`язання Фурсівську сільську раду затвердити складений на ім`я позивачки проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з настпуних підстав.

Спірні правовідносини щодо передачі земель у власність осіб регулюються ЗК України 2001 року.

За положеннями п.«б» ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів і документів, що підтверджують розмір ділянки.

За змістом даних норм передача ділянок у власність, належить до виключної компетенцї органу місцевого самоврядування. Жоден інший орган не вправі примати такі рішення.

Отже, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зобов`язання ради затвердити

- 6 -

поект землеустрою не є втручанням у повноваження ради і посяганням на виключну компетенцію органу місцевого самоврядування, оскількисуд не сам предає земельну ділянку у власність, а зобов`язує це зробити компетентни йорган, що є формою примсу з боку держави дотриматися режиму законності необгрунтовані.

По-перше, в даному випадку за результатами розгляду заяви рада має можливість приняти як рішення про затвердження проекту, так і про відмову, навівши обгрунтовані причини. У випадку прийняття рішення про безальтернативне зобов`язання сільської ради затвердити проект землеустрою, суд втрутиться у компетенцію ради щодо перевірки такого проекту на відповідність закону.

По-друге, відповідність вимогам закону проекту землеустрою, який подавала на затвердження до сільської ради позивачка, не був предметом дослідження в даній справі.

Посилання у скарзі на неврахування висновків Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2208/17, недоречні, оскільки в даній постанові суд вказав про можливість ухвалення рішення про зобовязання суб`єкта владних повноважень зобов`язати вчинити конкретні дії, якщо є лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Як вище вказувалося у ради не один варіант поведінки, оскільки є можливість прийняти рішення як про задоволення, так і про відмову.

Колегія суддів відхиляє посилання у скарзі на необхідність задоволення таких вимог з врахування того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним з урахуваням висновків постанови Верховоного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), а також положень ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності забезпечення будь-якій особі ефективного засобу правоовго захист в національному органі та відповідає практиці ЄСПЛ.

В даному випадку має існувати розумний баланс між захистом прав позивачки та можливістю втручання у дискреційні повноваження ради.

З урахуванням того, що сільська рада відмовила позивачці з підстав неналежного оформлення судвого рішення, що визнано судом необгрунтованим, а по суті не розглядала, то підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що судове рішення має виконуватися у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а незвернення позивачки не може обумовлюватися необхідністю втручання у повноваження сільскої ради.

З цих же підстав необгрунтовані доводи скарги про те, що при повторному розгляді її заяви Фурсівська сільська рада може повторно необгрунтовано відмовити у затвердженні проекту землеустрою, що згідно Закону України «Про звернення громадян» унеможливить вирішення її заяви, оскільки виконання судового рішення регулюється іншим законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Щодо апеляційних скарг ОСОБА_1 і Фурсівської сільської ради на додаткове рішення суду першої інстанції від 17 грудня 2019 року, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга Фурсівської сільської ради підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене

- 7 -

судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване додаткове судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення судових витрат суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема при визначенні розміру витрат судом помилково не було враховано ряд квитанцій по оплаті правничої допомоги та взято до уваги ряд квитанцій, за якими правова допомога не може бути врахована, що у свою чергу потягло невірне визначення її розміру.

Судом встановлено, що правнича допомога в даній справі надавалася позивачці двома представниками адвокатами Гарнагою І.Ю. та Гарнагою Н.Ю. , які у встановленому законом порядку надали до суду відповідні договори про надання правової допомоги, детальні описи робіт (наданих послуг) та квитанції про проведену позивачкою оплату і її розмір.

На підтвердження проведеної оплати за послуги адвоката Гарнаги І.Ю. позивачкою надано наступні квитанції: від 22 травня 2017 року на суму 1500 грн.; від 29 червня 2017 року на суму 1500 грн.; від 12 липня 2017 року на суму 1500 грн.; від 10 грудня 2018 року на суму 1100 грн.; від 08 січня 2019 року на суму 1100 грн.; від 08 квітня 2019 року на суму 3100 грн.; від 23 квітня 2019 року на суму 1800 грн. та від 16 вересня 2019 року на суму 1000 грн., а всього на суму 12600 грн.

На підтвердження проведеної оплати за послуги адвоката Гарнаги Н.Ю. позивачкою надано наступні квитанції: від 22 травня 2017 року на суму 1000 грн.; від 29 червня 2017 року на суму 1000 грн.; від 12 липня 2017 року на суму 1000 грн.; від 04 грудня 2018 року на суму 1000 грн.; від 08 січня 2019 року на суму 1000 грн.; від 12 лютого 2019 року, від 01 березня 2019 року, від 04 квітня 2019 року, від 08 травня 2019 року, від 04 червня 2019 року та від 04 липня 2019 року - кожна на суму 800 грн., а також від 25 листопада 2019 року на суму 2600 грн., а всього на суму 12400 грн.

Колегія суддів вважає, що оплата, проведена відповідачкою обом представникам за квитанціями від 22 травня 2017 року, від 29 червня 2017 року та від 12 липня 2017 року (у обох представників дати видачі квитанцій однакові) не може бути врахована як оплата за даним спором з таких міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є оскарження позивачкою правомірності прийнятого сільською радою рішення від 05 червня 2018 року. Наведене у свою чергу свідчить про те, що може йтися про порушення прав позивачки і як наслідок необхідності звернення до суду можливо виключно після ухвалення сільською радою рішення, тобто після 05 червня 2018 року. Наведене у свою чергу дає підстави для висновку, що витрати понесені позивачкою до цієї дати не стосуються витрат пов`язаних із її розглядом, а тому не можуть бути враховані.

Водночас колегія суддів вважає, що суд помилково не врахував витрати на правничу допомогу, сплачені позивачкою Гарназі Н.Ю. за квитанцією від 04 грудня 2018 року на суму 1000 грн. та Гарназі І.Ю. за квитанцією від 10 грудня 2018 року на суму 1100 грн., оскільки визнає обгрунтованими доводи позивачки про те, що витрати мають бути враховані не лише ті, які понесені після відкриття провадження у справі, а й ті, які понесені до відкриття, бо подачі позову передує його підготовка, збирання матеріалів тощо.

- 8 -

Згідно п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України до судових витрат на правничу допомогу віднесений в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

Водночас колегія суддів вважає, що сплачені позивачкою адвокату Гарназі І.Ю. за квитанцією від 16 вересня 2019 року на суму 1000 грн. кошти підлягають частковому врахуванню, оскільки сплачені за надання послуг щодо підготовки та участі у судовому засіданні 19 вересня 2019 року (а.с.156), яке не відбулося і послуга в частині участі у засіданні не надавалася.

Це ж стосується сплачених позивачкою адвокату Гарназі Н.Ю. за квитанцією від 25 листопада 2019 року коштів на суму 2600 грн., які сплачені за надання послуг щодо підготовки та участі у судовому засіданні 25 листопада 2019 року, в якому Гарнага Н.Ю. участі не приймала.

Решта поданих позивачкою доказів (квитанцій) про витрати на надання правничої допомоги враховуються

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що загальні витрати на правничу допомогу у справі становлять 15700 грн.(7600 грн. - Гарнага І.Ю. , і 8100 - Гарнага Н.Ю. ).

З огляду на часткове задоволення вимог, а саме задоволення однієї із двох немайнових вимог, стягненню підлягає половина витрат у розмірі 7350 грн.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає зміні із стягненням витрат у розмірі 7350 грн.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року залишити без задоволення, а вказане судове рішення без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року задоволити частково.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року в частині відшкодування витрат на правничу допомогу змінити, стягнувши із Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (місцезнаходження: 09150, Київська область, Білоцерківський район, с.Фурси, вул.Ярослава Мудрого 48, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 7350 грн.

- 9 -

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: