Справа № 137/563/18
Провадження № 22-ц/801/913/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 рокуСправа № 137/563/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О., представника ОСОБА_1 - адвоката Зайця Б.В., ОСОБА_2 та ї представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, мотивуючи її тим, що 15 березня 2002 року вона одружилась із ОСОБА_4 .

У 2008 році шлюб із ОСОБА_4 був розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4 налагодилися подружні стосунки і вони продовжили спільно проживати однією сім`єю. Проживали у тому самому домогосподарстві, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Офіційно оформити стосунки як чоловіка та жінки вони не задумувалися, так як їх влаштовувало життя і без офіційної реєстрації.

Останній час свого життя ОСОБА_4 хворів і постійно перебував у лікарнях м. Вінниці та смт. Літині. Позивачка особисто за ним здійснювала догляд, забезпечувала необхідними медикаментами, продуктами харчування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер по місцю спільного проживання в с. Івча Літинського району Вінницької області. Вона самостійно за власні кошти здійснила поховання чоловіка.

Крім того зазначає, що після одруження із ОСОБА_4 і по даний час проживає у домогосподарстві по АДРЕСА_1 і відповідно до виписок із погосподарської книги за 2006-2010 року, та за 2011-2017 роки, є членом двору.

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0339, площею 2,3983 га, яка розташована на території Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати спільне проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Івча Літинського району Вінницької області, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Івча Літинського району Вінницької області, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження 15.03.2002 р. ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 (а.с.7).

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб 04.07.2008 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.8).

Із копії довідки Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області за №202 від 30.03.2018 р. вбачається, що ОСОБА_1 з 2002 року до дня смерті ОСОБА_4 , 1963 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала разом із ним і вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10).

Згідно довідки Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області за №593 від 03.07.2017 р. ОСОБА_1 похоронила за власні кошти чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0339 площею 2,3983 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.12). Даний факт підтверджується також копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13).

Відповідно до копій виписок із погосподарської книги Івчанської сільської ради за 2006-2010 роки та за 2011-2017 роки ОСОБА_6 зазначений як голова домогосподарства, ОСОБА_4 зазначений як син, а ОСОБА_1 зазначена як невістка (а.с.14-15).

Випискою з медичної карти стаціонарного хворого № НОМЕР_1 Комунального закладу "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" підтверджується факт перебування пацієнта ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у закладі з 09.06.2017 року по 20.06.2017 року. Основний клінічний діагноз: "ГПМК по змішаному типу в стовбурі головного мозку на ґрунті гіпертонічної хвороби 3 ст." (а.с.31).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 18.04.2018 р. остання звернулася до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, де зазначила, що 03.07.2017 р. головою сільської ради ОСОБА_7 була видана довідка № 593 ОСОБА_1 про те, що вона похоронила за власні кошти ОСОБА_4 свого співмешканця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є недостовірною і містить фальшиву інформацію (а.с.32). Просить правоохоронні органи перевірити законність видачі даної довідки і притягнути до кримінальної відповідальності за ст.364 КК України.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 09.01.2018 р. зобов`язано прокурора Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 07.12.2017 р. про кримінальне правопорушення по факту смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Івча Літинського району Вінницької області (а.с.34).

Із спадкової справи встановлено, що ОСОБА_1 від 15.09.2017 р. подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та 07.12.2017 року подала заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4

Нотаріальною конторою направлено листи (а.с.111 зв., 112) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що за оформленням спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_4 звернулася його сестра ОСОБА_2 та повідомлено про можливість звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В 10-денний термін від дня отримання повинні повідомити про свої наміри.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_10 хоча не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , проте проживала з ним однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, вони були пов`язані спільним побутом та у них були взаємні права та обов`язки один до одного.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Виходячи зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) може бути наслідком наступного майнового спору.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги спадкування є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року, зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Законодавцем встановлено, що "сім`я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання факту спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини, оскільки з матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що з 2008 року, тобто з моменту розірвання шлюбу між сторонами і по день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 проживала разом з останнім, вели спільне господарство, утримували домашнє господарство, обробляли городи, робили ремонти в будинку та підсобних приміщеннях, вели спільний побут.

Зазначене підтверджується показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , довідками сільської ради, виписками з погосподарської книги.

Разом з тим, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 не проживали, спільне господарство не вели.

Проте колегія суддів оцінює їх покази критично, оскільки всі вони є близькими родичами відповідачу ОСОБА_2 , а тому можуть бути зацікавленими в розгляді справи на користь останньої.

Крім того, варто зазначити, що пояснення, надані свідками в судовому засіданні є суперечливими між собою та ніяким чином не підтверджують те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно не проживали однією сім`єю без шлюбу.

Поряд з цим, апеляційний суд також критично оцінює покази свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 , однак спільного господарства не вели, оскільки свідок не зазначив джерело походження такої інформації, а лише сказав, що це є його припущеннями.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про недоведеність пред`явлених позовних вимог та безпідставне задоволення позову, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.М. Шемета