ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/819/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/369/19 Категорія: 301030300 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник позивача ОСОБА_3 ;

представник відповідача ОСОБА_4 ;

особа, що подала апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Чумарного Анатолія Івановича на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 18 жовтня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем.

21 вересня 2001 року сторони придбали житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Дане майно куплене під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю та відповідно до ч.1 ст.70 СК України позивачка має право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований виконкомом Степанівської сільської ради народних депутатів Драбівського району Черкаської області 18 жовтня 1997 року, актовий запис № 8.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 ), прибудову (а1), що знаходиться АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Чумарний Анатолій Іванович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинковолодіння та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

В апеляційній скарзі вказує, що під час проживання у спірному будинковолодінні з часу його придбання сторонами була проведена реконструкція домоволодіння, внесені зміни до конфігурацій нежитлових кімнат будинку, проведено перепланування кімнат, перенесені та добудовані стіни всередині будинку тощо, змінилась житлова та нежитлова площа. Вказані роботи потребують відповідного дозволу з подальшим введенням їх у експлуатацію та проведення державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства, що сторонами здійснено не було.

Скаржник вважає, що здійснені сторонами перепланування, добудови та прибудови у спірному будинковолодінні не набули статусу житлового будинку, а є об?єктом незавершеного будівництва. Тому скаржник вважає, що вірно обраним способом захисту прав позивачки є визнання останньої співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об?єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з господарськими будівлями).

Своїм правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористалась.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 18 жовтня 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, зареєстрований у виконкомі Степанівської сільської ради народних депутатів Драбівського району Черкаської області, актовий запис № 8 (а.с. 7).

Згідно з Договором купівлі-продажу будинковолодіння від 29 вересня 2001 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 будинковлолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 46,3 кв.м., колодязь та огорожу (а.с. 10).

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України встановлено, що час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідач не заперечує, що спірне будинковолодіння придбане за час шлюбу із позивачкою та є спільною сумісною власністю подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватись шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним із подружжя.

Згідно зі статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 509/2669/15-ц (провадження № 61-14636св18).

Із матеріалів справи вбачається, що з часу придбання спірного будинковолодіння у ньому були здійснені перебудови та добудови, що підтверджується копіями технічних паспортів на будинок, складених 14 жовтня 1999 року та 11 листопада 2019 року (а.с. 11-13, 57-63). Доказів введення в експлуатацію та набуття сторонами права власності на проведені перебудови та добудови матеріали справи не містять.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Питання про виділ у натурі частки із спільного майна позивачкою не ставилось, тому для вирішення заявленої позовної вимоги не є обов`язковим наявність доказів набуття сторонами права власності на новостворене нерухоме майно та вартості будинковолодіння.

Разом з тим у рішенні місцевий суд вказав, що представником позивача було конкретизовано позовну вимогу про визнання за позивачкою права власності лише на 1/2 частину житлового будинку, який було придбано у шлюбі і на момент купівлі та розгляду справи, який був збудований в законний спосіб. Тому суд першої інстанції визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку (А1) та прибудову (а1) АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 .

Статтею 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачкою чи її представником було подано у письмовому вигляді заяву про збільшення, зменшення позовних вимог або про зміну предмета позову в порядку, визначеному статтею 49 ЦПК України.

Враховуючи наведене, визнаючи за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння, а саме: житлового будинку (А1) та прибудови (а1), суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, тому в цій частині рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим.

З огляду на викладене, оскільки спірне будинковолодіння набуте відповідачем ОСОБА_2 під час зареєстрованого у встановленому порядку шлюбі із позивачкою ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що воно є спільним сумісним майном подружжя тому позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення.

Водночас оскільки у зв`язку із визнанням за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння припиняється право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно, слід також визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції було прийнято рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника відповідача та скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будинковолодіння, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 ), прибудови (а1), що знаходиться АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , та прийняття в цій частині нового рішення про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 за кожним.

В інших частинах рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та не переглядалось апеляційним судом.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Чумарного Анатолія Івановича задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будинковолодіння, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 ), прибудови (а1), що знаходиться АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , та прийняти в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Н.І. Гончар

Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков