ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/581/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивачки ОСОБА_1 та її представника

ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2020 року (головуючий суддя Ромазан В.В., повний текст рішення складено 20 березня 2020 року) у справі № 607/23474/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 грн., завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обгрунтування позову зазначила, що 11 січня 2019 року близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Honda Accord д.н.з НОМЕР_1 по вул.Замкова у місті Тернополі в напрямку до вул.Руська, допустив удар задньої лівої частини керованого ним автомобіля із нею під час переходу проїзної частини дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу. Внаслідок ДТП зазнала ушкодження здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забою шийного відділу хребта, у зв`язку із чим зверталась за медичною допомогою. В результаті ДТП, їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї та у душевних стражданнях, пов`язаних із ушкодженням здоров`я. Моральні страждання викликані у неї тривалим головним болем, запамороченням, нудотою, що супроводжувались негативними емоціями, пригніченим настроєм та перешкоджали вести звичайний активний спосіб життя. У вартісному розмірі оцінює розмір заподіяної їй шкоди на суму 25 000 грн. Також зазначає, що виникнення цивільної відповідальності та обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, не пов`язане із виникненням адміністративної чи кримінальної відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною, передбачає безвинну відповідальність володільця такого джерела. Володілець несе цивільну-правову відповідальність за шкоду, спричинену внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а підстави для звільнення від цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_3 , тобто обов`язку відшкодувати спричинену шкоду відсутні. Визначаючи розмір моральної шкоди виходить із глибини пережитих душевних страждань, порушення звичного способу життя, погіршення стану здоров`я, принципів розумності та справедливості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Судовий збір віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що Постановою Тернопільського міськрайонного суду 14 березня 2019 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Він не був причиною будь-яких пошкоджень здоров`я та моральних страждань громадянки ОСОБА_1 так як дані події було спричинено порушенням нею правил переходу проїздної частини дороги, а саме, те що вона бігла розмовляючи по телефону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення змінити в частині розміру задоволеної моральної шкоди та стягнути на її користь 25000 грн. моральної шкоди. Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір моральної шкоди виходила із глибини пережитих душевних страждань, порушення звичного способу життя, погіршення стану здоров`я, принципів розумності та справедливості. А тому він є повністю обґрунтованим та співмірним із її особистими індивідуальними моральними, психологічними, душевними стражданнями.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Відзив мотивований тим, що не заперечним залишається факт самого ДТП та завдання їй шкоди володільцем автомобіля Honda Accord - ОСОБА_3 . Відтак, володілець несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену їй внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а підстави для звільнення від цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_4 , тобто обов`язку відшкодувати спричинену шкоду - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Відзив мотивований тим, що є очевидна вина самої громадянки ОСОБА_1 , свідомо вибраний нею спосіб перетину проїздної частини дороги перебіганням призвів до таких наслідків. Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги частково з посиланням на частину 5 статті 1187 ЦК України в якій зазначено що безумовною підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили. Він ніяким чином не міг побороти чи змінити дію руху громадянки ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала а ОСОБА_3 заперечила та пояснила, що з приводу отриманих тілесних ушкоджень вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у Копичинецькій районній лікарні з 13 січня 2019 року по 21 січня 2019 року із діагнозом струс головного мозку, забій потиличної ділянки шийного та поперекового відділу хребта. Вона зазнала моральні страждання, викликані спричиненими травмами, зокрема тривалим головним болем, запамороченням, нудотою, що супроводжувались негативними емоціями, пригніченим настроєм та перешкоджали вести звичний активний спосіб життя. Присуджена до стягнення сума 2000 грн. не є належним відшкодуванням моральної шкоди, що полягає у перенесених нею моральних стражданнях.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримав, а скаргу ОСОБА_1 заперечив, причиною ДТП є дії самої позивачки.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційної скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 11 січня 2019 року о 15 год. 20 хв. в місті Тернополі по вул.Замковій, рухаючись через нерегульований пішохідний перехід, не дав дороги пішоходу ОСОБА_1 , яка рухалась по пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобіля, та для забезпечення особистої безпеки змушена була різко змінити напрямок руху і допустив удар задньої лівої частини керованого ним автомобіля із ОСОБА_1 , внаслідок чого вона отримала струс головного мозку, забій потиличної ділянки шийного та поперекового відділу хребта, цими діями їй заподіяно моральні страждання.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду від 14 березня 2019 року у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.122 КУпАП, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №239993 від 14 лютого 2019 року вбачається, що 11 січня 2019 року о 15 год. 20 хв. в місті Тернополі по вул.Замковій, водій ОСОБА_3 керував автомобілем Honda Accord д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись через нерегульований пішохідний перехід, не дав дороги пішоходу ОСОБА_1 , яка рухалась по пішохідному переходу з ліва направо відносно руху автомобіля та для забезпечення особистої безпеки змушена була різко змінити напрямок руху…». Зазначеною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 122 КУаАП закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно довідки, виданої травмпунктом лікарні швидкої допомоги від 11.01.2019 року, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діагностовано закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, гостра стресова реакція.

Як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої комунальним некомерційним підприємством «Копичинецька комунальна районна лікарня», ОСОБА_1 з 13.01.2019 року по 21.01.2019 року проходила курс лікування із діагнозом струс головного мозку 11.01.2019 року, гострий період. Забій потиличної ділянки шийного та поперекового відділу хребта з міалгічним синдромом. Також, 21.01.2019 року зазначеним лікувальним закладом було складено ОСОБА_1 індивідуальну програму реабілітації амбулаторного хворого за №17.

Крім цього, як вбачається із довідки №50 від 23.01.2019 року, ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні у терапевтично-неврологічному відділенні з 13.01.2019 року по 21.01.2019 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. На час стаціонарного лікування медикаменти придбані за власні кошти пацієнта.

Транспортний засіб марки Honda Accord д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого 1 ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області.

Відповідно до ч.1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина друга зазначеної статті передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

В силу вимог ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 5 статті 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених статтей, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.

Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15, від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17від 20 листопада 2019 року у справі 3296/2509/16.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 зазначеної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в ї заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З врахуванням встановлених обставин у справі, зокрема, що факт отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 мав місце на пішохідному переході від удару до автомобіля, керованого відповідачем ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ОСОБА_3 , що є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується із визначеним місцевим судом розміром моральної шкоди, вважає, що присуджена до відшкодування сума 2000 грн. не є належним відшкодуванням втрат немайнового характеру, внаслідок отриманих позивачкою моральних страждань,

До такого висновку колегія суддів прийшла, виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 даної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вище зазначено, що позивачка ОСОБА_1 курс лікування проходила з діагнозом струс головного мозку. 11.01.2019 року гострий період, забій потиличної ділянки шийного та поперекового відділу хребта з міалгічним синдромом 9 днів - з 13.01.2019 року по 21.01.2019 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка внаслідок удару автомобілем під час переходу проїзної частини дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу зазнала нервового потрясіння, що ускладнило наявну у неї хворобу цукровий діабет.

Враховуючи встановлені обставини в суді першої і апеляційної інстанції, тривалість лікування, а в подальшому реабілітацію, справедливість та розумність, суд апеляційної інстанції визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача в користь позивача в розмірі 5000 гривень, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що причиною ДТП є протиправна поведінка самої позивачки, яка порушила правила переходу проїздної частини дороги, а саме, те що вона бігла, розмовляючи по телефону, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, у справі відсутні дані, що шкода завдана внаслідок умисних дій потерпілої ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2020 року в частині стягнення 2000 грн. моральної шкоди змінити, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції. Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року.

Головуючий

Судді