Справа № 310/9577/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Морока С.М.,

за участі секретаря судового засідання Олійник Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу №310/633/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи - голова комісії з організації вирішення майнових питань та виділення майна в натурі КСП «Зоря» ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод у праві власності та користуванні нерухомим майном,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві власності та користування нерухомим майном, в якому зазначив, що він є власником нежитлової будівлі (корівника), яка розташована по АДРЕСА_1 , також має право на превентивний спосіб захисту свого права власності, який закріплено у статті 386 ЦК України про засади захисту права власності ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності з боку іншої особи, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Позивач зазначає, що ОСОБА_5 має намір звернутися до суду з позовом про встановлення права власності на зазначене приміщення, що свідчить про те, що відповідач своїми діями з подання заяв про свої неіснуючі майнові права на нежитлову будівлю (корівник) та намаганню вилучити цей корівник із власності позивача, відносно до якого не мав, немає ніяких майнових прав, створює перешкоди позивачу у його праві власності та праві користування нерухомим майном нежитловою будівлею ( корівником).

Визначений позивачем спосіб захисту права власності також спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, тому у позивача, власника нежитлової будівлі, є підстави вважати, що з боку відповідача будуть дії з виділення в натурі нежитлової будівлі (корівника) поза волею власника, позивача, що є порушенням права власності позивача на нежитлову будівлю, яка позивачем відновлена, введена в експлуатацію та зареєстроване право власності у Державному реєстрі реєстрації речових прав власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженню своїм майном.

Відповідач ОСОБА_5 направив до суду заперечення на позовні вимоги, в яких зазначив, що вважає подання позову безпідставним, необґрунтованим, а саму позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналогічна норма міститься в ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз вказаних норм матеріального та процесуального права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач вважає, що позивач ОСОБА_4 не довів вимог свого позову, того, що відповідач ОСОБА_5 чинить йому перешкоди в користуванні майном.

Намір на подання позовів ОСОБА_5 особисто, або через свого представника, не свідчить про створення перешкод у праві власності або користуванні майном.

Навпаки, обмеження права особи на судовий захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів не допускається.

Більше того, позовні заяви, що подавалися ОСОБА_5 раніше, були судами задоволені та залишені без змін вищими судовими інстанціями, що свідчить про обґрунтованість заявлених вимог.

В чому полягає порушення прав ОСОБА_4 укладенням між ОСОБА_5 та ТОВ Агрофірма «Нива-плюс» договору купівлі-продажу майнового паю, з позовної заяви не вбачається. Також не вказано, які права та яким чином порушені. Жодного доказу, який би свідчив про порушення прав ОСОБА_4 , до позовної заяви не додано.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, стверджував, що хоч на теперішній час в провадження судів відсутні на розгляді цивільні справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 по спорам про право власності на нежитлову будівлю (корівник), яка розташована по АДРЕСА_1 , але ОСОБА_5 виявляв неодноразово наміри по зверненню до суду з таким позовом, що на думку позивача є підставою передбачати можливість порушення свого права власності з боку іншої особи, та є підставою для звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, тому представник позивача просить суд зобов`язати ОСОБА_5 не чинити дій, пов`язаних зі зверненням до суду з позовом щодо оспорювання права власності ОСОБА_4 на зазначене спірне нежитлове приміщення.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти вказаного позову, посилаючись на доводи, викладені в запереченні на позов, просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналогічна норма міститься в ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз вказаних норм матеріального та процесуального права дає підстави стверджувати, що захисту в суді підлягає не будь яке право особи, а саме порушене.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Згідно із частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_4 не довів вимог свого позову, в саме того, що відповідач ОСОБА_5 чинить йому перешкоди в користуванні майном.

Намір на подання позовів ОСОБА_5 особисто, або через свого представника до ОСОБА_4 з приводу спору про право, не свідчить про створення перешкод у праві власності або користуванні майном.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.4, 76, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 15,16,386, 391 ЦК України, суд, -

У х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві власності та користування нерухомим майном.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23.06.2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного

суду Запорізької області С. М. Морока