Справа № 367/1298/20
Провадження №2/367/3433/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участі секретаря Стародубець О.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві зазначає, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2706/1207/71-621 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 48400,00 дол. США під 11,90% річних на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , строком користування до 28.12.2037 року з наступними змінами та доповненнями. 25.05.2012 року Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевенко Д.Г. за № 1306, 1307, - право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». 15.06.2012 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за № 937, - право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року перейшло до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк». 12.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим № 19104 яким з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року за період з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року в розмірі 36 512,86 дол. США. 22.01.2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» за договором факторингу відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансовій компанії «Ел.Ен.Груп». 22.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Ел.Ен.Груп» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року. 17.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем відкрито виконавче провадження №58098721 (3ДД818Б655Е1) за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» з виконання виконавчого напису № 19104 від 12.09.2017 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем. Дізнавшись від приватного виконавця про наявність виконавчого напису № 19104 від 12.09.2017 року та ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження з`ясовано, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Матеріали виконавчого напису не містять доказів надісланої боржнику письмової вимоги про усунення порушень умов основного зобов`язання. Так відповідно до умов кредитного договору № 2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року укладеного між Відкритим акціонерним Товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 48 400,00 дол. США під 11,90% річних на придбання квартири строком користування до 28.12.2037 року. (п.п. 1.1. - 1.5. договору). Положеннями п.п. 3.1. та 3.3. Договору передбачено, що позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків щомісяця в період з 01 по 20 число включно за попередній місяць. Згідно п. 3.9. Договору при порушенні умов передбачених п. 5.1.8 цього договору, та/або у випадках в яких чинним законодавством України (в тому числі у випадках передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку передбаченому цим пунктом цього договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальникові у порядку передбаченому п. 3.1.10 цього договору. Пунктом 3.1.10 Договору зазначено, що у випадках порушення умов п.п. 3.8 та/або 3.9. та/або 6.1.2 цього договору та/або умов іпотечного договору, що укладається між банком та позичальником, у відповідності до п. 2.1 цього договору вимога про виконання порушеного зобов`язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. З викладеного вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочки за кредитним договором позичальник зобов`язаний протягом 30 днів і моменту надіслання банком письмового повідомлення щодо виконання основного зобов`язання повернути в повному обсязі кредит та нараховані проценти. Однак, в порушення умов кредитного договору банк не направляв позичальнику вимогу про виконання порушеного зобов`язання, та за відсутності такої звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Окрім умов кредитного договору та вимог закону, щодо обов`язкового направлення банком позичальнику письмової вимоги про виконання основного зобов`язання, така вимога міститься ще й у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженому Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Так, відповідно до п. 2.3. пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних й нотаріусами України (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. При цьому, у п. 2.2. вище зазначеного пункту Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - нотаріуса наділено правом витребувати у стягувача інформацію чи документів, які мають відношення до вчинення виконавчого напису. З долучених до позовної заяви матеріалів оспорюваного виконавчого напису вбачається, до Банк в порушення вимог закону не направляв позичальнику вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, а нотаріус за відсутності доказів надіслання боржнику такої вимоги передчасно вчинив виконавчий напис, що свідчить про наявність підстав для визнання таким до не підлягає виконанню оспорюваного виконавчого напису. Також зазначає, що сторони кредитного договору, виходячи із принципу «свободи договору» встановили конкретний спосіб захисту порушеного права банку за згаданим кредитним договором, у випадку його порушення позичальником. Так, відповідно до п. 2.3. Кредитного договору: «При непогашенні заборгованості перед Банком у строки, передбачені цим договором, Банк має право звернути стягнення на предмет застави, та/або звернутись до суду.». З викладеного вбачається, що сторони дійшли згоди щодо конкретних способів захисту дику у випадку його порушення позичальником, серед яких відсутнє стягнення заборгованості виконавчим написом, чинне, на час укладення договору, законодавство не передбачало можливості стягнення заборгованості за виконавчим написом вчиненим на кредитному договорі. Окремої угоди чи додаткового договору, які б передбачали інший спосіб захисту порушених прав кредитора, ніж той, що зазначений у п. 2.3 кредитного договору сторони не укладали. Викладене є черговим підтвердженням незаконності вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Перелік документів долучених стягувачем до заяви про вчинення виконавчого напису не свідчить про безспірність заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Альфа-Банк».

Звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» не надало доказів наявності у нього права вимоги за кредитним договором №2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року укладеного позивачем із Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк». В матеріалах виконавчого провадження та в додатках до заяви про вчинення виконавчого напису відсутні докази придбання ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором № 2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року у ПАТ «Дельта Банк», а також докази придбання ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 2706/1207/71 -621 від 28.12.2007 року у ВАТ «Сведбанк». Пунктом 2 Постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» встановлено: стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за пов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Звертаючись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» зокрема надало наступні документи: 1. «розрахунок заборгованості за кредитом у валюті договору» від 12.09.2017 року за період з 28.12.2007 року по 12.09.2017 року з відміткою стягувача про непогашення заборгованості відповідно до якого загальна заборгованість за кредитним договором складає: 36769,17 дол. США, 2. «виписка по особовим рахункам» з 18.06.2012 року по 12.09.2017 року, згідно якої заборгованість за кредитним договором складає: 33493,00 дол. США (42407.66-8914.66) З викладеного вбачається, що виписка долучена до заяви ПАТ «Альфа-Банк» про вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам, що ставляться до неї Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, виписка сформована за період з 18.06.2012 року в той час, як початок заборгованості заявленої до стягнення починається з 12.09.2015 року, суми заборгованості, що відображені у виписці не відповідають сумі заборгованості заявленій до стягнення. Крім того, на самій виписці відсутня відмітка стягувача про непогашення заборгованості.

Також зазначає, що і розрахунок заборгованості наводиться за період з 28.12.2007 року в той час, як початок заборгованості заявленої до стягнення починається з 12.09.2015 року, хоч банком у заяві про вчинення виконавчого напису і зазначено про те, що стягнення заборгованості заявляється за період з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року, насправді ж сума заборгованості нарахована за весь період, а саме з 28.12.2007 року по 12.09.2017 року, що вбачається з самої довідки. У будь-якому випадку, розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, який містить відомості про господарську операцію, а відтак не повинен прийматись нотаріусом до уваги. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 було затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, до яких не нотаріальний кредитний договір не відносився.

Однак, 10.12.2014 року набула чинності постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про і внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріального посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою і недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Враховуючи обставини справи, доводи позовної заяви, з яких вбачається, що виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений вчинено нотаріусом за заборгованістю яка не є безспірною, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19104 від 12.09.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав.

Третя особа приватний нотаріус Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис 12.09.2017 року, яким стягнено на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по кредитному договору №2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року, право вимоги за яким було відступлено Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, посвідченого Мироник О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №937, якому в свою чергу, право вимоги було відступлено Публічним акціонерним товариством «Свербанк», на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, посвідченого Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №1306, 1307. Боржником за кредитним договором є ОСОБА_1 , стягнення заборгованості проводиться за період з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року, загальна сума заборгованості становить 36512,86 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови.

Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як встановлено судом, договір № 2706/1207/71-621 від 28.12.2007 року, який укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», нотаріально не посвідчувався і на вимогу підпункту (а) п.1 Переліку № 1172, оригінал цього договору, який нотаріально посвідчений, - нотаріусу для вчинення виконавчого напису - не подавався.

Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, залишено поза увагою, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі визнані не чинними, з дня їх прийняття.

Отже, оспорюваний виконавчий напис, вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат».

Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 12, 83, 89, 206, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №19104 від 12.09.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя Н.Ф .Карабаза