Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Мокрієнка Т.В.,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Речицької Я.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Білоцерківська міська рада, ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Білоцерківська міська рада, ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, мотивуючи тим, що він є співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 . 25.06.2003 року між співвласниками вказаного будинку ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір конкретного користування жилим будинком, внаслідок чого будинок поділено на квартири із отриманням кожним співвласником окремої поштової адреси. Позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0140 га , у спільному користуванні власників квартир 1,2,4 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,0025 га , якою забезпечується проїзд до належної позивачу частини житлового будинку. Відповідач ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво/реконструкцію/ прибудови літ. «а3» до належної їй частини житлового будинку, збільшивши її розмір з 3,63 кв.м / 2,67 х 1,36 м / до 8,06 кв.м/ 4,74 х 1,70 м./, чим порушила права позивача на безперешкодний проїзд автомобілем спільною земельною ділянкою до його квартири. Посилаючись на приписи ст.376 ЦК України та ст.152 ЗК України, позивач просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою спільного користування, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови площею 8,06 м2 (4,74 м. х 1,70 м.) до квартири АДРЕСА_2 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що реконструкція прибудови літ. «а3» до житлового будинку АДРЕСА_3 була зроблена нею ще у 2005 році, про що було достеменно відомо позивачу та іншим співвласникам будинку. Зазначає, що відповідно до рішення №340 виконавчого комітету Білоцерківської міської ради депутатів трудящих від 30.06.1954 року згідно обмірів земель наданих Білоцерківським БТІ по АДРЕСА_4 зареєстровано за землекористувачем земельна ділянка площею 638 м.кв. 0,0638 га. Згідно викопіювання з плану від 08.12.1988 року у фактичному користуванні по АДРЕСА_4 у землекористувачів перебуває 631 м.кв.- 0,0931 га.. Згідно з наданим позивачем зведеним планом ділянок загальна площа присадибних ділянко складає 0,0665 га. 665 кв.м.. Таким чином, земельна ділянка спільного користування не має чітко визначених розмірів. При цьому, у договорі від 25.06.2003 року про конкретне користування будинком також не визначено розмір земельної ділянки спільного користування. Тому, спростовуються доводи позивача, що у спільному користуванні співвласників будинку перебуває 0,0025 га.. Зазначає, що співвласники будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 скористались своїм правом на приватизацію земельних ділянок. Відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала проти приватизації земельних ділянок співвласниками, підписала їм відповідні акти погодження меж. Восени 2018 року відповідачка звернулась до сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 із проханням надати дозвіл на приватизацію свої частини земельної ділянки, однак отримала відмову. Оскільки ОСОБА_3 не приватизувала свою земельну ділянку, а розмір земельної ділянки спільного користування не визначений, то відповідачка вважає необґрунтованими твердження позивача про перешкоди в користуванні цією земельною ділянкою. Крім того, вказує, що 14.01.2019 року КП КОР «ПБТІ» виготовлено технічний паспорт на належну їй кв. АДРЕСА_2 . Зміна загальної площі квартири відбулась за рахунок внутрішнього перепланування, що не є самочинним будівництвом. При цьому, земельна ділянка спільного користування не є проїздом, а передбачена для проходу інших співвласників будинку до своїх квартир. Тому, ОСОБА_3 вважає позовні вимоги не обґрунтованими і просила суд відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подано відповідь на відзив, який мотивовано тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року у справі №357/5555/19 за позовом ОСОБА_3 до ВК БМР, Білоцерківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжними землекористувачами, відмовлено в задоволенні позову. У вказані справі встановлено, що 06.08.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звертались до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради із заявою про перевірку самочинного будівництва вчиненого ОСОБА_3 .. 21.02.2019 року на земельну ділянку будо здійснено виїзд представників ДАБК та встановлено факт самочинного будівництва здійсненого ОСОБА_3 ..

У запереченні на відповідь на відзив ОСОБА_3 вказує, що ДАБК не видавало їй приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, тому висновок про самочинне будівництво передчасний. Вважає, що позивач не довів належними доказами, що його права порушені.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мокрієнко Т.В. надали пояснення, в яких посилались на доводи, які є аналогічними викладеним у поданих до суду заявах по суті спору. Вказали, що самочинне будівництво вчинене ОСОБА_2 порушує права позивача, оскільки позбавляє його можливості проїхати земельною ділянкою спільного користування до своєї частини в будинку АДРЕСА_3 . Вказали, що внаслідок проведеної ОСОБА_2 реконструкції, труди каналізаційної мережі частини домоволодіння ОСОБА_1 опинились під прибудовою відповідачки літ. «а3».

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Речицька Я.О. надали пояснення, в яких посилались на доводи, які є аналогічними викладеним у поданих до суду заявах по суті спору. Вказали, що відповідачка не вчиняла самочинного будівництва, а лише укріпила дерев`яну стіну прибудови літ. «а3», обклала її цеглою з метою недопущення руйнування. Вважають, що вказаними діями права ОСОБА_1 жодним чином порушені не були, а його позов мотивовано виключно бажанням їздити автомобілем земельною ділянкою спільного користування, яка є проходом і для проїзду транспортних засобів не передбачена.

Судом встановлено, що власниками домоволодіння АДРЕСА_3 є: ОСОБА_3 власник кв.1 (9/10 частин будинку на підставі договору дарування №2-3551 від 23.09.1994 року), ОСОБА_4 власник кв.2 (8/10 частин будинку згідно договору купівлі-продажу №2-274 від 19.01.1987 року), ОСОБА_5 власник кв.3 (56/100 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу №1-2319 від 02.07.2003 року), ОСОБА_1 власник кв.4 (27/100 частин будинку на підставі договору купівлі-продажу №1-1024 від 04.02.1976 року)./ а.с.12-15/

25.06.2003 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено Договір конкретного користування жилим будинком АДРЕСА_3 , посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державного нотаріальної контори Моцною Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-2238. У вказаному договорі не відображено відомості про земельну ділянку під домоволодінням / а.с.16-18/

Встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 отримали у власність земельні ділянки під своїми квартирами, безпосередньо позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0140 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель та споруд , кадастровий номер :04:032:0099, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 364908, виданим 13 листопада 2009 року / а.с. 23/

Відповідач ОСОБА_8 єдина серед співвласників будинку не має земельної ділянки у власності, оскільки інші співвласники відмовляються погоджувати її межі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року у справі №357/5555/19 за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжними землекористувачем ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову. Суд виходив з того, що задоволення позову призведе до зміни порядку користування земельною ділянкою спільного користування під спільний дворовий прохід і порушить права власників квартир 2, 4 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 / а.с.91-93/

Згідно зведеного плану ділянок по АДРЕСА_4 , який було виготовлено Київською регіональною філією ДП Центр ДЗК у 2008 році при підготовці технічної документації із землеустрою замовнику ОСОБА_1 для передачі земельної ділянки у власність, ОСОБА_3 планувалося виділити у власність земельну ділянку площею 0,0043 га, землі спільного користування власників квартир 1, 2, 4 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визначено площею 0,0025 га і позначено на плані під № 5/ а.с.24/

Встановлено, що у 2005 році відповідач ОСОБА_3 здійснила реконструкцію належної їй прибудови літ. «а3», що збільшило її площу з 3,63м2 (1,36 м. х 2,67м.) до 8,06м2 (4,74 м. х 1,70 м.), при цьому ця прибудова збільшилася у площі вглиб землі спільного користування на 36 см. Дані обставини сторони в суді визнали.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 , здійснивши реконструкцію прибудови літ. «а3», вчинила самочинне будівництво, яке порушує право на вільний проїзд автомобілем земельною ділянкою спільного користування до його частини домоволодіння АДРЕСА_5 .

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За змістом п.п. «а», «г», «е» ч.1 ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми , самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

За змістом статті 376 ЦК України, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

В даному випадку, в результаті проведених у 2005 році ОСОБА_2 робіт з обкладення цеглою стіни добудови літ. «а» не мало місце створення нового об`єкта нерухомості, кількість приміщень належних відповідачці не змінилась, втручання в несучі конструкції не було. Зміна площі прибудови була зумовлена використання цегли для укріплення дерев`яної стіни прибудови літ. «а3», а не у зв`язку з відповідним умислом ОСОБА_2 на таке збільшення.

Самі по собі дії ОСОБА_2 з укріплення стіни прибудови літ. «а3» цеглою не може вважатись реконструкцією чи самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України та розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН.

При цьому, безпредметним є посилання сторони позивача на встановленні факт здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва 21.02.2019 року представниками ДАБК, що відображено у Витягу з протоколу №168 від 07.03.2019 року засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою сесії Білоцерківської міської ради VII скликання.

Так, відповідно до підпункту 3 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 (далі Порядок), посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

За змістом п.12 Порядку, посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством.

Відповідно до п.17 Порядку, у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

В даному випадку, посадовими особами ДАБК припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_3 не видавався, що сторонами не оспорювалось. Відтак, відсутні підстави вважати, що посадові особи ДАБК під час здійснення державного архітектурно-будівельний контролю добудови літ. «а3» кв.1 буд. АДРЕСА_3 належної ОСОБА_3 виявили самочинне будівництво. Зазначення у протоколі №168 від 07.03.2019 року засідання постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою сесії Білоцерківської міської ради VII скликання відомостей про самочинне будівництво вчинене ОСОБА_3 без видання припису про усунення виявлених порушень суперечить пунктам 11,12,17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553, тому є безпредметним та до уваги судом не приймається.

Суд відхиляє доводи сторони позивача, що факт здійснення ОСОБА_3 самочинного будівництва добудови літ. «а3» кв.1 буд. АДРЕСА_3 підтверджується судовим рішенням від 29.11.2019 року у справі № 357/5555/19. Так, предметом спору у вказаній справі було питання приватизації земельної ділянки без погодження між із суміжними землекористувачами, де суд констатував наявність спору між сторонами, тоді як питання самочинного будівництва не було предметом судового розгляду.

Відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Встановлені судом у даній справ обставини на основі наданих сторонами доказів з врахуванням наведені вимоги закону, вказують, що здійснення ОСОБА_3 самочинного будівництва добудови літ.«а3» кв.1 буд. АДРЕСА_3 не знайшло свого підтвердження.

Слід зазначити, що відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України правом на звернення до суду щодо об`єкта самочинного будівництва наділені органи державної влади та місцевого самоврядування. Отже, суд звертає увагу, що право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, в тому числі, і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою, і підставою для подання такого позову є створення позивачеві, як власнику, перешкод щодо користування своїм майном зі сторони відповідача. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.12.2019 року у справі 573/595/17.

ОСОБА_1 не ставить під сумнів належність відповідачці ОСОБА_3 прибудови літ. «а3», однак просить суд захистити його права шляхом покладення на відповідачку обов`язку знести цю прибудову, а не повернути її у попередній стан. Тому, задоволення позовних вимог у запропонованій редакції мало б наслідком порушення прав ОСОБА_3 як власника майна.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що добудова літ «а3» належна ОСОБА_3 порушує його права тим, що перешкоджає проїзду до його частини будинку.

В судовому засіданні в даній справі та в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року у справі № 357/5555/19 встановлено, що спірна земельна ділянка спільного користування передбачена саме для проходу власників кв. АДРЕСА_6 , а її використання для проїзду автомобілем не обумовлено. Крім того, слід зазначити, що на зведеному плані земельних ділянок / а.с.24/ земля спільного користування у найширшому місці між точками 1 і 2 має довжину 3,65 м,у найвужчому 1,72 м , що узгоджується з вимогами ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, які набрали чинності з 01.10.2019 року, щодо відстані до межі для нової садибної та дачної забудови, проїзд до гаража на присадибній земельній ділянці допускається при дотриманні санітарних та протипожежних норм. Земельна ділянка спільного користування проходить по стіні квартири АДРЕСА_7 відповідача ОСОБА_3 , а тому її розмір і конфігурація не допускають використання для проїзду автомобілем без порушення прав ОСОБА_3 на безпечне навколишнє середовище.

Посилання позивача щодо розташування його каналізаційної мережі під прибудовою літ. «а3» саме по собі не є підставою для її знесення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необгрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 , а тому у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд залишає понесені витрати за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.96 ЗК України, ст.376 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення буде складено 25.06.2020 р.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби 19/, строки, зокрема на апеляційне оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину/ п.3 Розділу Х11 ЦПК України/ із змінами, внесеними згідно із Законом № 540-1Х від 30.03.2020/

СуддяЛ. М. Кошель