Справа № 444/1439/19 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/1248/20 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.11.2019 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року в складі судді Зеліско Р.Й.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про стягнення коштів як відшкодування заподіяної матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ" про стягнення коштів як відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 111722 грн. 61 коп.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25.11.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 111722 (сто одинадцять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 61 коп. та судовий збір в розмірі 1117 (одну тисячу сто сімнадцять) грн. 23 коп., який був сплачений позивачем при зверненні в суд із позовом.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 8621 (вісім тисяч шістсот двадцять одну) грн. 15 коп. судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_2 адвокатом Сьомою ОСОБА_3 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Не згодний з ухваленим рішенням, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди у нього був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3714964 виданий ТОВ «Страхова компанія « Київ РЕ».

29.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ 2СК «КиївРе» із заявою про страхове відшкодування, яка була зареєстрована 29.12.2016 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте позивач не долучив до заяви довідки про присвоєння ідентифікаційного номера платника податку, як це передбачено п.35.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що позбавило страховика можливості здійснити страхове відшкодування.

Вважає, що судом при вирішенні даного спору не було враховано, що відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності суми страхової виплати для повного відшкодування шкоди, завданої нею, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Окрім цього, не згідний з додатковим рішенням суду. Вказує, що не зміг заявити клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, про їх не співмірність, оскільки йому не було відомо про день та час розгляду даної справи. Зазначає, що на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює, а тому не може оплатити витрати позивача на правову допомогу.

Просить заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.11.2019 року та додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ТзДВ "Страхова компанія "Київ РЕ" не здійснено жодного відшкодування позивачу ОСОБА_2 , саме з ОСОБА_1 як відповідача у справі в користь позивача підлягає стягненню 111722 грн. 61 коп. як відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, щопостановою Жовківського районного суду Львівської області від 23.09.2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що ОСОБА_1 09.06.2016 року о 13 год. 00 хв. на автодорозі Жовква- Зіболки, керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим завдав механічних пошкоджень транспортним засобам та своїми діями порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності - закрито.Дана постанова набрала законної сили 03.10.2016 року (а.с. № 12).

Власником транспортного засобу марки "Hyundai H1", реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (аркуш справи № 14).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ РЕ", що підтверджується копією полісу № НОМЕР_4 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 20.06.2015 року до 19.06.2016 року (а.с. № 13).

Відповідно до копії звіту № 1815/16 від 17.08.2016 року про оцінку автомобіля Hyundai H1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який складений СПДФО ОСОБА_5 , на підставі заяви СК "Київ РЕ", вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізично зносу складових автомобіля HYUNDAI Н1, реєстраційний номер НОМЕР_5 внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 215802,51 грн.

Із копії звіту № 1561/19 (Додаток до звіту № 1815/16) від 23.05.2019 року про оцінку автомобіля Hyundai H1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який складений СПДФО ОСОБА_5 на підставі договору та заяви від ОСОБА_4 , вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля Hyundai H1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , становить 104079,90 грн. (аркуш справи № 37-39).

Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу марки "Hyundai H1", реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 215802 грн. 51 коп. ( ринкова вартість автомобіля HYUNDAI Н1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 )- 104079,90 грн. (ринкова вартість пошкодженого автомобіля Hyundai H1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 ) і дорівнює 111722 грн. 61 коп.

Відповідно до ст.. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), в постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 161/2844/17.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час настання страхового випадку була застрахована у Страховій компанії "Київ РЕ" на підставі полісу обов`язкового страхування №АЕ/3714964 яким передбачено суму страхового відшкодування майна в розмірі 50 000грн.

Як вбачається з відповіді СК «Київ РЕ» на адвокатський запит ОСОБА_4 , на дату написання листа ОСОБА_2 не було надано документу про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку, що позбавляє страховика можливості здійснити страхове відшкодування.

Відповідно до ст.. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до ст.. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до п.36. ст.. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема відповіді СК "Київ РЕ", остання не приймала відмови в здійсненні виплати ОСОБА_2 , а виплату не було здійснено лише з підстав не подання останнім всіх необхідних документів.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 мав самостійно звернутись до СК "Київ РЕ"про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик СК "Київ РЕ" після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів не бере до уваги посилання у відзиві на апеляційну скаргу на правову позицію Верховного Суду в постанові від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц, відповідно до якого потерпілий вправі відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, оскільки Велика палата Верховного Суд у відступила від вказаного висновку в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до ст.. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 61 722 грн 61 коп. (111 722,61 50000),враховуючи, що полісом обов`язкового страхування №АЕ/3714964 передбачено суму страхового відшкодування майна в розмірі 50 000грн.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру коштів. що підлягають до стягнення.

Що стосується вимог апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що такі є безпідставними.

Так відповідно до ст.. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ОСОБА_1 не надано належного обґрунтування для зменшення витрат на правову допомогу, в свою чергу стороною позивача подано договір про надання правничої допомоги № 19/02 від 11.03.2019 року, додаткову угоду до даного договору від 11.03.2019 року, укладених між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Сьома Ігорем ОСОБА_6 , акти прийому-передачі грошових коштів, адвокатські запити, фіскальні чеки, які повною мірою підтверджують витрати на правничу допомогу.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене, додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.11.2019 року в частині визначення розміру матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_2 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 25.02.1997 року Личаківським РВ УМВС України у Львівській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) 61 722 грн. 61 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий

Судді