Справа № 567/301/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Самолюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкова Оксана Олексіївна, про визначення частки у спільній сумісній власності

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у спільній сумісній власності, зазначаючи про те, що з 20.07.1975 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та, як його спадкоємець за законом, не може розпорядитися належними йому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 земельними ділянками, які знаходяться в АДРЕСА_1 (кадастрові номера :01:009:0002 та :01:009:0003), оскільки частка її померлого чоловіка не є виділеною зі спільної сумісної власності та домовленості щодо поділу земельних ділянок, у зв`язку зі смертю чоловіка досягти неможливо, про що її повідомила державний нотаріус.

У зв`язку з цим просить визначити, що розмір частки померлого ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку площею 0,1500 га (цільове призначення (використання) - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0002) становить 1/2 частини, а також визначити, що розмір частки померлого ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку площею 0,3138 га (цільове призначення (використання) - для ведення особистого селянського господарства), розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0003) становить 1/2 частини.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року по даній справі було відкрито загальне позовне провадження, визначено відповідачу ОСОБА_2 п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Одночасно було визначено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державному нотаріусу Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюковій О.О. п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання пояснень щодо позову.

Відповідач ОСОБА_2 правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкова О.О. правом подати пояснення щодо позову не скористалась. В поданій до суду заяві Друга Рівненська державна нотаріальна контора зазначила, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду.

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Позивач подала на адресу суду заяву в якій підтримала позовні вимоги та просить розглянути справу в її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкова О.О. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Друга Рівненська державна нотаріальна контора просить проводити розгляд справи у відсутність свого представника.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 встановлено, що чоловіком позивачки був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ).

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.02.1991 року Острозькою державною нотаріальною конторою Рівненської області судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як спадкоємцям за заповітом ОСОБА_4 належить житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Дане свідоцтво було зареєстровано в Рівненському БТІ, відповідно до технічного паспорта якого частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в зазначеному будинковолодіння становлять по 1/2.

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №090819 встановлено, що на підставі рішення №207 від 12.01.2005 року Оженинської сільської ради Острозького району ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було передано в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1500 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0002), а з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №090776 встановлено, що на підставі рішення №207 від 12.01.2005 року Оженинської сільської ради Острозького району ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було передано в приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,3138 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0003).

Водночас, в судовому засіданні зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.06.2013 року державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюковою О.О. встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом свого померлого чоловіка ОСОБА_3 .

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

В той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина 1 ст.1297 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що на звернення позивачки до Другої Рівненської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину на зазначені земельні ділянки, державний нотаріус Костюкова О.О. повідомила, що для оформлення спадщини позивачкою надано спільні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, співвласниками яких є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без визначення часток учасників спільної власності, у зв`язку з чим неможливо визначити об`єм спадкової маси і зазначене свідоцтво може бути видано лише після визначення частки ОСОБА_3 у спільній власності на зазначені земельні ділянки.

Зважаючи на вказані норми ЦК України, а також на те, що відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, якою визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відповідно до ч.2 ст.1278 ЦК України, кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, суд вважає, що ОСОБА_2 , як інший співвласник зазначених земельних ділянок, є належним відповідачем за позовом, а ОСОБА_1 має право на звернення до суду з відповідним позовом про визначення частки в спільному майні і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про міжнародно-правові механізми захисту права власності, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини 1948 та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод 1950 (основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу).

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3, 4 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктами 4.15 та 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування і розпоряджання частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

При цьому, відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Головною ознакою сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в об`єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право па спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності він має право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності (абз.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року).

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно з ч.1, 2 ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників житлового будинку.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Разом з тим, як встановлено ч.4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.02.1991, виданим Острозькою державною нотаріальною конторою Рівненської області визначено, що спадкоємцями житлового будинку загальною разом з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, їх частки є рівними. Вказані обставини підтверджуються також технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого по АДРЕСА_1 , в якому зазначені частки права власності на вказаний будинок, зокрема: ОСОБА_3 - 1/2, ОСОБА_2 - 1/2.

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га, цільове призначення (використання) - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0002, яка входить до складу спадщини.

Оскільки частки у земельних ділянках, які належали ОСОБА_3 на праві спільної власності на даний час не визначені, то позивачка не має можливості реалізувати своє право на спадкування.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Право на будинок і земельні ділянки виникли у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зв`язку з прийняттям спадщини, а отже підстави для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки відсутні.

В судовому засіданні не встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснювався поділ земельних ділянок у будь-якій формі, а тому при визначені ідеальних часток кожного із співвласників необхідно виходити із засад рівності. Тобто, кожному із співвласників належить по 1/2 частині земельної ділянки.

Отже, розмір належних ОСОБА_3 земельних ділянок становив: 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1500 га (цільове призначення (використання) - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0002) та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,3138 га (цільове призначенні (використання) - для ведення особистого селянського господарства), розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:009:0003).

Керуючись ст.3190, 355, 364, 368, 369, 370, 1216, 1218, 1268, 1278, 1296, 1297 ЦК України, ст.86, 89, 120, 125 ЗК України, ст.12, 81, 229, 263-265, 268, 354 ЦПК України

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкова Оксана Олексіївна (місцезнаходження: м.Рівне, вул.Соборна, 98) про визначення частки у спільній сумісній власності задоволити.

Визначити, що розмір частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, цільове призначення (використання) - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0002 становить 1/2 частини.

Визначити, що розмір частки померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку площею 0,3138 га, цільове призначення (використання) - для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:009:0003 становить 1/2 частини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.06.2020.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.