Проваження № 22-ц/824/5598/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Геращенка Володимира Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Геращенка В.В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» та його представникам вчиняти дії, які перешкоджають позивачці у доступі до квартири АДРЕСА_1 та речей, що зберігаються у ній; встановити АТ «Укрсоцбанк» та його представникам обов`язок вчиняти дії, спрямовані на забезпечення доступу позивачки до спірної квартири і речей у ній.

Не погодившись із ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким її заяву про забезпечення позову задоволити в повному обсязі,посилаючись на незаконність і необгрунтованість ухвали, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована неврахуванням судом тих обставин, що відповідачі вдалися до незаконного позасудового переоформлення права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, після чого банком були змінені замки у вказаній квартирі і її передано під охорону приватної компанії. Внаслідок таких дій позивачка позбавлена фізичного доступу до квартири і речей в ній, що у свою чергу свідчить про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення її позову. Окрім того, позбавлення позивачки права

- 2 -

володіння та користування квартирою і речами в ній, завдає непоправної шкоди правам і інтересам ОСОБА_1 . Також існує обгрунтований ризик пошкодження або реалізації меблів і побутової техніки, які є її власністю, а заходи забезпечення позову, про які просить позивачка, дадуть їй можливітсь вивезти свої речі із спірної квартири.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк» відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заявниця ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки її представнику адвокату Гладкому Р.В., до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення не подали, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк» належна повідомлений про розгляд спраи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судовоїповістки.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_1 подала до Шевченківського районного суду м.Києва позов до АТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Геращенка В.В. про визнання протиправним і скасування рішенняпро державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Предметом спору у справі є законність рішення державного реєстратора щодо реєстрації за відповідачем АТ «Укрсоцбанк» права власності на належну позивачці квартиру АДРЕСА_1 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно з подачею позову ОСОБА_1 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист її прав.

Провадження у справі відкрите 08 листопада 2019 року.

В цей же день 08 листопада 2019 року суддею постановлена ухвала про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу АТ «Укрсоцбанк».

Окрім того, 26 листопада 2019 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду ще одну заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити АТ «Укрсоцбанк» та його представникам вчиняти дії, які перешкоджають їй у доступі до квартири АДРЕСА_1 і речей, що зберігаються у ній; встановити АТ «Укрсоцбанк» та його представникам обов`язок вчиняти дії, спрямовані на забезпечення доступу позивачки до спірної квартири і речей у ній. Дана заява мотивована тим, що банк змінив замки у вказаній квартирі, передавши її під охорону приватній фірмі, внаслідок чого позивачка позбавлена фізичного доступу до квартири і речей в ній, що порушує її права і завдає їй непоправної шкоди. Також існує обгрунтований ризик пошкодження або реалізації меблів і пообутової техніки, які є власністю позивачки, а заходи забезпечення позову, про які просить позивачка, дадуть їй можливість вивезти свої речі із спірної квартири.

Згідно положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір

- 3 -

звернутися до суду. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову за заявою позивача, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю підстав для їх застосування.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При відмові у вжитті заходів забезпечення позову, суддя обгрунтовано врахував як зміст вимог ОСОБА_1 , які полягають у визнанні протиправним та скасування рішення державного реєстратора, так і відсутність доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову щодо доступу до квартири і речей, вказаних у заяві від 22 листопада 2019 року, може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому суд обгрунтовано врахував, що заходи забезпечення позову, які співмірні та відповідають змісту позовних вимог, вже вжиті ухвалою судді від 08 листопада 2019 року.

Колегія суддів відхиляє як необгрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі вдалися до незаконного позасудового переоформлення права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наведені позивачкою у скарзі обставини відповідно до положень цивільного

- 4 -

процесуального закону належать до фактичних обставин справи і підлягають з`ясуванню при

розгляді справи по суті позовних вимог, де сторонами подаються відповідні докази на обгрунтування їх доводів. При вирішенні питання про забезпечення позову, суд не вправі давати оцінку доказам щодо доведеності чи недоведеності позовних вимог, а також вирішувати наперед питання належності сторонам спірного майна і правомірності заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком були змінені замки у спірній квартирі і її передано під охорону приватній компанії, внаслідок чого позивачка позбавлена фізичного доступу до квартири і речей в ній, що у свою чергу свідчить про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову необгрунтовані з наступних підстав.

По-перше, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивачка у виглядізаборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти дії щодо перешкоджаня їй у доступі до спірної квартири і речей, що зберігаються у ній та встановлення АТ «Укрсоцбанк» обов`язоку вчиняти дії щодо забезпечення її доступу до квартири і речей у ній, не пов`язані і не стосуються забезпечення виконання заявлених нею позовних вимог.

Зокрема у випадку задоволення вимог позивачки про визнання протиправним і скасування оспорюваного рішення державного реєтратора виконання рішення буде полягати виключно у внесенні відповідних змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ніякого іншого виконання таке рішення не предбачає.

По-друге, посилаючись на те, щоіснує обгрунтований ризик пошкодження або реалізації меблів і побутової техніки, які є власністю позивачки, а заходи забезпечення позову, про які просить позивачка, дадуть їй можливітсь вивезти свої речі із спірної квартири, позивачка взагалі не заявила позовних вимог щодо захисту її права користування чи проживання у кварирі, а також прав на рухоме майно. Зокрема не заявила вимог про витребування чи повернення майна від відповідача з його переліком та іншим. Як вище вказувалося предметом спору є виключно рішення державного реєстратора щодо реєстрації парва власнсоті на спірну квартиру за банком.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги щодо завдання непоправної шкоди правам і інтересам ОСОБА_1 як власника, передбачених ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України, згідно якого кожен має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а також щодо посягання на недоторканість житла згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку вимоги про вселення до житла, чи щодо захисту майна не заявлялися, а тому не є предметом розгляду по справі, що у свою чергу свідчить про безпідставність таких доводів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

- 5 -

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: