Справа № 645/2794/20
Провадження № 2/645/1393/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Горпинич О.В.,

за участю секретаря Романюк А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.05.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року. Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що за рішенням суду від 18.01.2016 року вона отримувала аліменти на дитину, однак на даний час донька є повнолітньою, але навчається у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця на першому курсі факультету «Консалтингу і міжнародному бізнесу» за спеціальністю «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії». Крім того, донька перебуває на денній формі навчання на контрактній основі. Підкреслює, що у зв`язку із вищезазначеним змушена сплачувати за навчання суму у розмірі 18800,00 грн. Зазначає, що оскільки відповідач є працевлаштованим, має змогу фінансово допомагати.

В судове засідання з`явилась позивачка, позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з`явився, проти задоволення позову не заперечував. повідомив, що на його утриманні немає інших дітей та непрацездатних батьків.

Третя особа у судовому засіданні просила позов задовольнити із мотивів, викладених у позовній заяві.

Суд, заслухавши вступне слово позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року.

Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №930.

У відповідності до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.02.2016 року, ОСОБА_1 отримувала аліменти від ОСОБА_2 на утримання доньки, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Після досягнення повноліття, ОСОБА_3 продовжила навчання у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця , факультет «Консалтингу і міжнародному бізнесу», денне відділення, про що свідчить копія довідки №32/4795 від 12.02.2020 року.

Відповідно до копії договору про надання освітніх послуг№2019.01.291.010.6.01.040 від 05.08.2019 року, вартість навчання за весь строк навчання становить 75200,00 грн.. тобто по 18800,00 грн. на рік.

Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У вказаній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання.

Згідно із ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні вбачається, що на утримання ОСОБА_2 відсутні непрацездатні батьки та інші діти.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Разом із цим, суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача розмір аліментів , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає принципам співмірності та справедливості.

Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує той факт, що повнолітня ОСОБА_3 здобуває вищу освіту, навчається на денній формі за контрактом, стипендію не отримує, відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такі висновки суду достатньо узгоджуються із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-1296цс15 стосовно того, що за його вартістю підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання.

Як передбачено ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов`язок доказування своїх доводів і заперечень.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3-5, 11-13,76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.05.2020 року та до досягнення дитиною двадцяти трирічного віку та за умови продовження навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 284 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 24.06.2020 року.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ;

третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Горпинич О.В.