Провадження № 2/752/3402/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

29 квітня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди - 67 186,98 грн., моральної - 5 000,00 грн., та судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що 13.02.2019 року о 08 год. 42 хв. в м. Києві по вул. Столичне шосе (Набережно-Печерська дорога, 10) відбулась ДТП за участю автомобілю «Audi» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та його автомобіля «Hyundai» д/н НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/3752/19 від 18.03.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ АСК «Омега» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/8507544.

Звернувшись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування останньою у виплаті було відмовлено через відсутність у страхової компанії такого обов`язку, оскільки водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Audi» н.з. НОМЕР_1, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/8507544.

Посилаючись на норми чинного законодавства, яким передбачено абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, звернувся до суду з вказаним позовом.

Крім того, вказав на те, що внаслідок протиправних дій відповідача було спричинення пошкодження його майна, що безумовно вплинуло на якість його повсякденно життя, він не може користуватися своїм автомобілем, був вимушений витрачати час та сили на пошук експертної організації, звертатися за допомогою до юристів, збирати інформацію для страховика і т.д. Тому, вважав, що має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди і розумним та справедливим визначити розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди слід у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2019 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 27.02.2020 року.

Ухвалою від 27.02.2020 року розгляд справи відкладено на 29.04.2020 року.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подав.

Третя особа пояснення щодо позову не надала.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2019 року о 08 год. 42 хв. в м. Києві по вул. Столичне шосе (Набережно-Печерська дорога, 10) відбулась ДТП за участю автомобілю «Audi» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та його автомобіля «Hundai» д/н НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/3752/19 від 18.03.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6, 9).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Audi» н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП був забезпечений ПрАТ АСК «Омега» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/8507544 (а.с. 10, 11).

13.02.2019 року позивач звернувся до АСК «Омега» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 20.02.2019 року рекомендованим листом направив заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 12-14).

18.03.2019 року АСК «Омега» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на норми ст. ст. 1, 5, 6, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Audi» н.з. НОМЕР_1 , а тому не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/8507544 (а.с. 31).

27.03.2019 року позивачем було подано скаргу на неправомірні дії АСК «Омега» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 33-35).

Листом від 23.04.2019 року Нацкомфінпослуг повідомило позивача, що відсутнє підтвердження правомірності володіння транспортним засобом ОСОБА_2 , а тому в діях страховика відсутні порушення (а.с. 36-37).

08.05.2019 року позивачем здійснено запит до Державної фіскальної служби України з проханням надати інформацію про сплату митних платежів за розмитнення іноземного транспортного засобу «Audi» н.з. НОМЕР_1 громадянином ОСОБА_2 (а.с. 38).

27.05.2019 року Державна фіскальна служба України підтвердила, що митне оформлення зазначеного в запиті транспортного засобу було здійснено 25.01.2019 року зі сплатою митних платежів в повному обсязі Київською митницею ДФС (митна декларація № UА125010/2019/1149 від 25.01.2019 року) (а.с. 39).

27.09.2019 року АСК «Омега» вдруге відмовила позивачу у виплаті страхове відшкодування, оскільки ОСОБА_2 не було вчасно проведено обов`язкову реєстрацію ТЗ.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. п. 1.4., 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; власниками транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», зокрема, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

На момент ДТП транспортний засіб «Audi» н.з. НОМЕР_1 зареєстрованим у встановленому законодавством порядку не був. Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Отже, оскільки у даному випадку, на думку суду, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, то компенсацію шкоди має здійснювати відповідач, як особа, яка завдала шкоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Стороною відповідача зазначена вище презумпція не спростована, що дає підстави суду для висновку про наявність вини ОСОБА_2 як заподіювача шкоди.

Згідно звіту № 91/02-19 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 25.02.2019 року, складеного ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку складає 67 186,98 грн. (а.с. 15-30).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про те, що, позиція позивача є доведеною, обставини того, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля під керуванням відповідача, а тому останній повинен відшкодовувати завдану позивачу майнову шкоду.

Суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення звіт, наданий позивачем, а тому з відповідача підлягає стягненню 67 186,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб, врахуванню підлягає тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат.

Пунктом 9 постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що дії відповідача, котрий вчинив ДТП, призвели до моральних страждань позивача, змусили його змінити звичний склад життя, організація його життя вимагала додаткових вимушених зусиль, що приносили позивачу страждання та душевний біль.

Вказане відповідачем не спростовано.

При визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди суд враховує принципи розумності, виваженості і справедливості, тому вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5 000,00 грн., оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 67 186,98 грн. (шістдесят сім тисяч сто вісімдесят шість гривень 98 копійок), у відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок), а всього - 72 186,98 грн. (сімдесят дві тисячі сто вісімдесят шість гривень 98 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега», ; адреса: вул. Обсерваторна, буд. 17-А, м. Київ, 04053.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко