У х в а л а

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 758/11173/18

провадження № 61-6747ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС», про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище зазначеним позовом.

Обґрунтовував позовні вимоги тим, що з 19 січня 2015 року по 07 лютого 2017 року він був призначений та працював на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» (далі - ТОВ «СФГ ГЕРМЕС»), та був звільнений з посади директора за власним бажанням без проведення остаточного розрахунку, що суперечить нормам трудового законодавства.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ТОВ «СФГ ГЕРМЕС» на свою користь суму у розмірі 89 146 грн 51 коп., з яких: суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 39 402 грн 73 коп., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5 175 грн 84 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 44 567 грн 94 коп., також стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року, залишеним без змін постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року,у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

09 квітня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала касаційну скаргу, що надійшла 14 квітня 2020 року, в якій заявник просить суд судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 травня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишено без руху та запропоновано надати платіжний документ про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону, також, відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень, визначених у пункті 1 частини першої цієї статті, та у чому саме полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На усунення недоліків поданої касаційної скарги, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - направила до суду матеріали, а саме: платіжний документ про сплату судового збору.

Разом з цим зазначила, що станом на 12 травня 2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній повний текст судового рішення апеляційної інстанції, тому немає можливості надати до суду текст уточненої касаційної скарги, де зазначити конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просила суд продовжити строк на усунення недоліків вказаної касаційної скарги.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 червня 2020 року продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На усунення недоліків касаційної скарги, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 червня 2020 року заявникнаправив до суду матеріали на їх усунення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Ціна позову у справі становить 89 146 грн 51 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпунктів а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить.

Наведене свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС», про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненнівідмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара