печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року суддя Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

У провадження судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та грошової компенсації.

Разом із позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої зави ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач має реальну можливість здійснити відчуження нерухомості, право власності на яку зареєстровано за ним. Крім того зазначає, що у зв`язку з реєстрацією права власності на підставі судового рішення про поділ майна подружжя на ОСОБА_2 для відчуження квартири не має необхідності отримання її згоди. За таких обставин існує реальна загроза відчуження майна, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, позов, з яким звернулась ОСОБА_1 , дійшов до висновку, що подана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з поданої заяви, підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є те, що відповідач може відчужити належне йому на праві приватної власності майно, і це може утруднити виконання судового рішення.

Однак зі змісту позовних вимог не вбачається, що майно, на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт є спірним. Судовим рішенням було здійснено поділ майна подружжя, за яким ОСОБА_2 було виділено в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , на яку позивач просить накласти арешт.

Наведені в заяві про забезпечення позову доводи про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача не є безспірним свідченням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову у даній справі. Припущення про можливе невиконання чи утруднення виконання рішення суду не є достатньо обґрунтованим, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Єропейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи викладене, суд вважає, що забезпеченням позову у спосіб запропонований заявником, будуть порушені законні права та інтереси відповідача. Обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірний із предметом позову «про стягнення матеріальної шкоди та грошової компенсації»

За таких обставин, дослідивши матеріали позову та заяви про вжиття забезпечувальних заходів, ураховуючи обставини, характер правовідносин, предмет та підстави позову, співмірність заходам забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та відсутність фактів, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, в задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та грошової компенсації - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. О. Матійчук