ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/980/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - територіальна громада в особі Черкаської міської ради;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

За життя у 1999 році ОСОБА_2 склав заповіт, в якому все майно він заповідав позивачці, дівоче прізвище якої було ОСОБА_1 . Іншіх спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не має, спадкова справа не відкривалася.

ОСОБА_1 вказує, що із заявою про прийняття спадщини вона не зверталась, оскільки про заповіт їй стало відомо під час збирання необхідних документів для оформлення іншої спадщини в Третій Черкаській державній нотаріальній конторі.

У 2019 році вона звернулася до нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, на що 06 серпня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що вона не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у вище зазначений строк та не надала документи, що підтверджують спільне проживання з померлим.

Враховуючи викладене, позивачка вважає, що вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому просила суд визначити їй додатковий строк в два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 не надала достовірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з часу відкриття спадщини, тому суд прийшов до висновку, що спадкоємець своєчасно спадщину не прийняла, тобто свідомо, за відсутності об`єктивних та непереборних труднощів, не вчинила дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що про наявність заповіту, складеного у 1999 році померлим 09 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 , позивачка дізналась від нотаріуса вже після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Оформлюючи спадщину в іншій спадковій справі, позивач зібрала докази та одразу звернулась до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначає, що незнання про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини та є підставою для поновлення вказаного строку, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка є сталою протягом тривалого часу.

Крім того, з посиланням на Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказує, що Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Представник відповідача Черкаської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що її звернення до нотаріуса для прийняття спадщини у встановлений законом період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 720 від 16 березня 2009 року (а.с. 7).

31 грудня 1999 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений Степанецькою сільською радою Канівського району Черкаської області, яким заповів усе своє майно ОСОБА_1 , 1981 року народження (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області 17 вересня 2005 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 10).

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Черкаської нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 42).

Постановою нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 06 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/3 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , що залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Постанова нотаріуса обґрунтована тим, що спадкоємиця ОСОБА_1 не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк та не надала документи, що підтверджують спільне проживання з померлим.

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06 серпня 2019 року інформація щодо спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 46).

06 серпня 2019 року Другою Черкаською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).

З наведеного слідує, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до дня звернення ОСОБА_1 до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа не відкривалась та свідоцтва про право на спадщину не видавались. Отже, спадкоємці після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори для прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною другою статті 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За правилами статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачка не надала належних доказів поважності пропуску нею встановленого законом строку для подання заяв про прийняття спадщини, та свідомо, за відсутності об`єктивних та непереборних труднощів, не вчинила дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, матеріалами справи доведено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадкова справа була відкрита за заявою ОСОБА_1 06 серпня 2019 року, до цього часу спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались та свідоцтва про право на спадщину не видавались. З наведеного вбачається, що спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

При цьому ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом, а не за законом, тому у неї не було підстав для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини без відповідного заповіту спадкодавця.

Докази про те, що позивачка була обізнана про наявність складеного 31 грудня 1999 року на її користь ОСОБА_2 заповіту до моменту звернення із заявою про прийняття спадщини матеріали справи не містять. Дублікат вказаного заповіту видано позивачці Степанецькою сільською радою 08 лютого 2019 року (а.с. 45 зворот). Матеріали справи також не містять доказів проживання позивачки ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки ОСОБА_1 не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , докази обізнаності позивачки про наявність складеного на її користь заповіту відсутні, позивачка пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно дослідив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не врахував аргументи та доводи сторін у справі, дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для надання позивачці ОСОБА_1 додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Черкаської міської ради скасувати та прийняти у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

Б.Б. Вініченко