Номер провадження: 22-ц/813/696/20
Номер справи місцевого суду: 511/2284/19
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.,

розглянула апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 02 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження (одноособово суддя Панчук А.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про визнання рішення неправомірним, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

28.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області (далі-Сільрада), про: визнання неправомірним рішення державного реєстратора Сільради Жемчугової М.Є.; стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі вартості житлового будинку 2 994 713 гривень та вартості земельної ділянки в розмірі 1 1260 260 гривень, а також моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.12.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі.

ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 02.12.2019 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, відкрити провадження у справі, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

В ухвалі суд зазначив, що позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства з огляду на те, що відповідачка державний реєстратор і виконувала свої владно - публічні та управлінські функції у порушення вимог Закону про державну реєстрацію, а тому заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок неправомірного рішення, на думку суду, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства .

Ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права - ст. 19 ЦПК України, відповідно до якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав ,інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 02.10.2018 року у справі № 911/488/18, провадження №12-207гс18 зазначено: Державній реєстрації підлягає заявлене право і здійснюється воно суб`єктом державної реєстрації не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема на підставі заяви особи, за якою проводиться державна реєстрація.

В результаті звернення суб`єктом із заявою про державну реєстрацію права власності, прийнятим державним реєстратором рішенням змінюються цивільні права - виникає речове право, адже державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію речового права та вносить відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, виникає спір про цивільне право (право власності, володіння, розпорядження, право на відшкодування майнової шкоди, нанесеної неправомірним рішенням).

Позиція Великої Палати Верховного Суду України про визначення предметної юрисдикції справ зазначена у постанові від 15.05.2019 р у справі № 522/7636/14-ц: «При визначені предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та /або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі. Саме такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду України від 13.02.2019 року (провадження №11- 858апп18) та від 18.12.2018 року ( провадження № 11 -994апп18).

Право на захист особа здійснює на власний розсуд. Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень та протиправних посягань.

Суд першої інстанції в ухвалі від 02.12.2019 року помилково дійшов висновку, що справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, чим порушив норми процесуального права і права ОСОБА_1 на захист порушеного цивільного права у судовому порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 і третя особа, представник Сільради не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі виходив з того, що позовні вимоги виникли в результаті виконання державним реєстратором своїх владно-публічних та управлінських функцій у порушення вимог Закону про державну реєстрацію, а тому позивачці слід звернутись у порядку адміністративного судочинства, оскільки позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (а.с.16).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст. 186 ч.1 п.1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі, у тому числі за позовом до державного реєстратора Сільради Жемчугової М.Є. про визнання неправомірним рішення державного реєстратора Сільради Жемчугової М.Є. щодо реєстрації прав та їх обтяжень №44195293 від 22.11.2018 року з підстав того, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а є юрисдикцією цивільного судочинства (а.с.34-37).

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом у порядку цивільного судочинства до Роздільнянського районного суду Одеської області про визнання неправомірним рішення державного реєстратора Жемчугової М.Є. щодо реєстрації права власності на нерухоме майно і відшкодування майнової та моральної шкоди (а.с.3-10).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.12.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав того, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а є юрисдикцією адміністративного судочинства (а.с.16).

Спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства зважаючи на наступне.

При визначенні предметної юрисдикції слід враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого осгоба звернулась, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 4 ч.1 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ст. 19 ч.1 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ст. 5 ч.1 КАС України).

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг (ст. 4 ч.1 п.п.1,2 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ст. 19 ч.1 п.1 КАС України).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням таким суб`єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження, крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, однак визначальною ознакою для правильного вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ є характер спірних правовідносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що з 2014 року є власницею житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована з 16.12.2014 року і до цього часу разом із неповнолітнім сином ОСОБА_1 , 2001 року народження. В січні 2019 року вона випадково дізналась, що державний реєстратор Жемчугова М.Є. прийняла рішення та зареєструвала право власності на спірний будинок на іншу особу з відкриттям нового розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як новостворене майно (а.с.3,4).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 ч.1 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п.п. «а» п.2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону (ст. 26 ч.3 абз.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З приєднаної до позовної заяви копії паспорту на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що позивачка з 16.12.2014 року зареєстрована по АДРЕСА_1 . Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2014 року, ОСОБА_1 є власником зазначеного житлового будинку загальною площею 270 м2, житловю площею 90,9 м2, на підставі свідоцтва про право власності №29616694 від 18.11.2014 року реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, індексний №17274821 від 18.11.2014 року. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 20.11.2018 року державний реєстратор Жемчугова М.Є. внесла відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 просить визнати неправомірним рішення державного реєстратора Сільради Жемчугової М.Є. щодо реєстрації прав та їх обтяжень №44195293 від 22.11.2018 року на спірний житловий будинок посилаючись на те, що вона була учасницею судових процесів і три роки відстоювала своє право на спірний житловий будинок. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.09.2017 року у справі № 509/5216/13-ц, яким ОСОБА_4 відмовлено у позові про визнання права власності на спірний житловий будинок, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, які зазначаються, як підстава виникнення права власності ОСОБА_4 , жодним чином не підтверджують право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок. Стягнення майнової та моральної шкоди позивачка обґрунтовує із посиланням на ст. ст. 1166,1167 ЦК України.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , внаслідок державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на спірний житловий будинок, порушується (не визнається, оспорюється) її право власності на нерухоме майно.

Тобто фактично має місце спір за позовом ОСОБА_1 щодо цивільного права ОСОБА_4 , яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису щодо проведеної державної реєстрації речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

Слід зазначити, що навіть у випадку, коли суб`єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

Незалежно від того, чи позивач був заявником щодо вчинення оскаржуваних реєстраційних дій щодо прав власності на нерухомість та чи ці дії вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право. Крім того, віднесення вказаної справи до категорії цивільних не залежить і від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються разом з вимогами про скасування оспорюваного рішення, зобов`язання скасувати запис у Державному реєстрі, також вимоги щодо правомірності правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №522/7636/14-ц).

Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю володіння відповідачем об`єктом нерухомого майна. Такий спір не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер (висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року (провадження № 11-1093апп18), від 30.10.2018 року (провадження № 11-858апп18) та від 11.12.2018 року (провадження № 11-994апп18).

Вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування майнової та моральної шкоди обґрунтовані із посиланням на неправомірність вчинення запису про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, а тому мають похідний характер від основної вимоги про визнання неправомірним рішення державного реєстратора Сільради Жемчугової М.Є. щодо реєстрації прав.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_1 , який спрямований на захист права власності, має приватноправовий характер, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів також звертає увагу позивачки ОСОБА_1 на те, що має місце спір щодо цивільного права ОСОБА_4 , яка є належним відповідачем у спорі про скасування запису щодо проведеної державної реєстрації речового права на ім`я ОСОБА_4 , оскільки наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на її права.

Доводи представника позивачки у скарзі про те, що спір є приватноправовим, а не публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства прийняті до уваги і є підставою для скасування ухвали суду.

Прохання представника позивачки у скарзі про відкриття судом апеляційної інстанції провадження у справі і направлення справи для подальшого розгляду в суд першої інстанції не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до ст. 187 ЦПК України, питання відкриття провадження у справі вирішує суд першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав того, що спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, ухвала суду не відповідає нормам ст. 19 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

З огляду на те, що предметом оскарження є ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі, судові витрати підлягають стягненню за результатами розгляду позовної заяви по суті.

IV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч. 1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 02 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені ст. 390 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 04.06.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова