Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 370/1572/19

провадження № 61-18954св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року у складі судді Косенко А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Іванової І. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заяву обґрунтовано тим, що він є власником земельної ділянки, яка знаходиться у межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області.

У травні 2019 року він дізнався, про те, що у лютому 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» (далі - КП «Реєстрація нерухомості») Скрипка Л. В. за заявою невідомих осіб і без його відома, як єдиного власника земельної ділянки, прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєструвала іпотеку на земельну ділянку, а потім перереєструвала право власності на неї за публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо»).

На підставі викладеного позивач просив суд до подання ним позову до ПАТ «Банк Камбіо» та державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості» Скрипки Л. В. про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на земельну ділянку площею 8,4421 га з кадастровим номером :05:010:0009, яка знаходиться у межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27), заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо вказаної земельної ділянки.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 8,4421 га з кадастровим номером :05:010:0009, яка знаходиться у межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27).

Заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 8,4421 га з кадастровим номером :05:010:0009, яка знаходиться у межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

У червні 2019 року ПАТ «Банк Камбіо» подало апеляційну скаргу на зазначену ухвалу.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що з метою унеможливлення ефективного захисту і поновлення порушеного права власності заявника, за захистом якого він має намір звернутися до суду, особи, які заволоділи його земельною ділянкою, можуть відчужити права на неї третім особам, що з огляду на особливості функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ускладнить внесення до реєстру записів про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, які має намір оскаржити заявник, та зумовить необхідність звернення заявника до суду з новими позовами. Ухвала місцевого суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у жовтні 2019 року, публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» просить скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 не правильно застосував норми цивільного законодавства, оскільки у справах, яких відповідачем є неплатоспроможний банк забезпечення позову не допускається. Застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року, у справі № 826/5629/18, від 06 березня 2019 року у справі № 1340/3738/18, від 11 березня 2019 року у справі № 904/4795/18, від 20 серпня 2019 року у справі № 910/16152/18.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 указує, що земельна ділянка не відноситься до майна неплатоспроможного банку, а тому у даному випадку обмеження щодо вжиття заходів забезпечення позову, встановлені ЦПК України для неплатоспроможних банків не можуть бути застосовані; висновки Верховного Суду на які посилається Банк не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки правовідносини у справах не є подібними.

На підставі викладеного просила суд залишити касаційну скаргу ПАТ «Банк Камбіо» без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 8,4421 га з кадастровим номером :05:010:0009, яка знаходиться у межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27).

Заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 8,4421 га з кадастровим номером :05:010:0009, яка знаходиться у межах Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам.

Однак із цим висновком погодитися неможливо.

Питання забезпечення позову врегульовані у главі 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду статтю 150 ЦПК України (у редакції чинній на момент розгляду заяви) позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, суд має враховувати, що у окремих випадках забезпечення позову не допускається, так зокрема, частиною шостою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Частиною восьмою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім цього, згідно з пунктом 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Такі ж висновки застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 1340/3738/18, від 11 березня 2019 року у справі № 904/4795/18, від 06 серпня 2019 року у справі № 910/16477/18.

Таким чином, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суди, не врахували тих обставин, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 грудня 2014 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Камбіо», згідно з яким з 05 грудня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банку.

27 лютого 2015 року Постановою Правління НБУ №144 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк Камбіо» та розпочато процедуру його ліквідації, а виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року №46 про початок ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення його ліквідації.

25 лютого 2019 року ПАТ «Банк Камбіо» зареєструвало право іпотеки (обтяження), що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав, та звернуло в позасудовому порядку стягнення предмет застави (тринадцять земельних ділянок, зокрема і на спірну земельну ділянку) та набуло право власності на предмет іпотеки, як іпотекодержатель.

За таких обставин, на момент прийняття судом першої інстанції ухвали про вжиття заходів забезпечення позову відповідач був власником спірної земельної ділянки (а. с. 12-16), а тому діяли обмеження, встановлені частиною восьмою статті 150 ЦПК України.

Однак, суди не врахували вказаних приписів ЦПК України та спеціального законодавства, яким встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується.

Аргументи викладені у відзиві на касаційну скаргу, що уданому випадку обмеження щодо вжиття заходів забезпечення позову, встановлені ЦПК України для неплатоспроможних банків не можуть бути застосовані є необгрунтованими враховуючи наступне.

Із справи відомо, що самим заявником надано суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої власником спірної земельної ділянки є Банк (а. с. 12-16); відповідно до Постанови Правління НБУ від 27 лютого 2015 року №144 розпочато процедуру ліквідації Банку; за даних обставин застосування частини восьмої статті 150 ЦПК України та спеціального законодавства, яким встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується - презюмується та відповідає усталеній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , які викладені у відзиві на касаційну скаргу щодо неможливості застосування у даному випадку висновків Верховного Суду на які посилається Банк, оскількивисновки Верховного Суду стосуються застосування норм процесуального права та є обов`язковими для застосування. Правовідносини у зазначених справах є подібними у розумінні статті 263 ЦПК України.

За таких обставин, доводи касаційної скарги є обґрунтованими та дають підстави дійти висновку щодо скасування судових рішень місцевого суду та суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте допущено неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд скасовує ухвалу місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, приймає нову постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 27 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 рокускасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик