КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/4154/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020року місто Київ

справа № 361/1949/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив призначити його опікуном над сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В мотивування вимог посилався на те, що з 12 жовтня 1985 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який був розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2017 року.

Вказував, що від шлюбу з ОСОБА_4 у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначав, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2013 року за заявою ОСОБА_4 , визнано ОСОБА_3 недієздатним та встановлено над ним опіку. Призначено ОСОБА_4 опікуном над сином ОСОБА_3 .

Зазначав, що призначаючи опікуном дружину у нього, як батька дитини, ніхто дозволу не запитував та не повідомляв.

Посилався на те, що на даний час він має бажання, намір та змогу надавати постійну допомогу сину, здійснювати опікунство над ним, забезпечуючи реалізацію ним його законних особистих немайнових і майнових прав та інтересів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що ОСОБА_1 хоче стати другим опікуном свого сина, оскільки стверджує, що мама сина (нинішній опікун) не займається належним лікуванням ОСОБА_3 , не забезпечує проходження останнім щорічного медичного обстеження, що може негативно впливати на стан здоров`я сина.

Зазначав, що суд першої інстанції не врахував пояснень заявника щодо того, що батько (заявник), через декілька днів досягне пенсійного віку, матиме вільний час та зможе вчиняти інші важливі дії в інтересах сина, зокрема щодо його оздоровлення, отримання належної соціальної допомоги та належних від держави ліків, оформлення необхідних документів, перебування з ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні.

Вказував, що ні судом першої інстанції, ні органом опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області не було враховано, що призначення заявника опікуном, лише сприятиме інтересам ОСОБА_3 .

Зауважував, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області - Мовчан В.Л. у судовому засіданні проти задоволення заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над його сином ОСОБА_3 заперечила, пояснивши, що це буде суперечити інтересам останнього. При цьому, належні обгрунтування щодо того, чому призначення опікуном батька над сином суперечитиме інтересам дитини представник органу опіки не надала.

Посилався на те, що суд першої інстанції неправомірно визнав подання виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №2-15/2271 від 07 червня 2019 року. належним доказом по справі, здійснивши посилання на нього в оскаржуваному рішенні.

Вказував, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 забезпечений належними житловими умовами за адресою: АДРЕСА_1 , де створені всі необхідні умови для проживання сина-інваліда.

Зазначав, що суд першої інстанції необгрунтовано, неправомірно та упереджено зазначає, що віддаленість житла заявника значно ускладнить догляд за хворим. Належні обгрунтування такого висновку суду у оскаржуваному рішенні відсутні.

Посилався на те, що обгрунтування оскаржуваного рішення щодо утримання недієздатного ОСОБА_3 зі сторони заявника та щодо зустрічей заявника із сином не заслуговують на увагу, оскільки не мають жодного відношення до даної справи.

Від ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу представника заявника, в якому остання посилалася на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказувала на те, що рішення було ухвалено виключно в інтересах недієздатного ОСОБА_3 .

Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказував на те, що заявником не надано доказів, що мати недієздатного ОСОБА_4 не забезпечує належне лікування сина та проходження медичного обстеження. Зазначав, що заявник хоча і не визнаний офіційним опікуном над своїм сином, але не позбавлений обов`язку брати участь у його вихованні, лікуванні та права на особисте спілкування.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заінтересована особа ОСОБА_4 також повідомлялася про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від представника заявника надійшла заява, в якій він просив розглядати справу у його відсутність, вимоги скарги підтримує. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області на адресу апеляційного суду надіслав лист, в якому просив проводити розгляд справи у відсутність його представника та вказав, що вимоги заяви ОСОБА_1 не підтримує.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справи у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 12 жовтня 1985 року заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2017 року.

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2013 року визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним та встановлено над ним опіку. Опікуном над ОСОБА_3 призначено його матір - ОСОБА_4 .

З довідки КП «ЖЕК-4» №209 від 01 березня 2017 року вбачається, що місце проживання заявника ОСОБА_1 зареєстровано разом із ОСОБА_4 та синами: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана квартира належить заявнику, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності у рівних частках, що підтверджується копією свідоцтва про право на житло від 11 січня 2005 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 січня 2005 року.

Із матеріалів справи вбачається, що з серпня 2016 року ОСОБА_1 не проживає разом із сім'єю, проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 1998 року.

З акту обстеження матеріальних і житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 10 травня 2019 року, який було складено комісією у складі: депутату Бобровицької міської ради Шевченко Г.О. , виконуючого обов'язки Марковецького старостинського округу Сугоняко Г.О. та спеціаліста цього ж округу Скакун В.Ф. вбачається, що комісія дійшла до висновку, що в житловому будинку, який належить ОСОБА_1 є всі необхідні умови для проживання сина-інваліда.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до відділу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області із заявою про призначення його опікуном над недієздатним сином ОСОБА_3 .

Згідно подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 07 червня 2019 року №2-15/2271, орган опіки та піклування з урахуванням інтересів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає недоцільним призначити ОСОБА_1 опікуном над його сином ОСОБА_3 .

Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов'язків та звільнення від повноважень опікуна визначений главою 6 ЦК України та Правиламиопіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88.

Право на опіку або піклування фізичної особи, яка визнана недієздатною або цивільна дієздатність якої обмежена передбачено статтею 292 ЦК України.

Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Відповідно дост.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За змістом ст.63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Пунктом 3.1 Правил опіки та піклування визначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним.

Як вбачається з матеріалів справи опікун ОСОБА_4 перебуває із підопічним у родинних відносинах, є його матір`ю.

Згідно пояснень органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області опікун недієздатного ОСОБА_3 - ОСОБА_4 належним чином виконує покладені на неї обов`язки опікуна відповідно до приписів статті 67 ЦК України. Жодних письмових заяв щодо неналежного виконання обов`язків офіційного опікуна від заявника до опікунської ради не надходило.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 з 2016 року проживає окремо від сина, у іншому населеному пункті, матеріальної допомоги синові добровільно не надає. З моменту окремого проживання від сина, заявник не відвідував сина, не турбувався про нього, не створював йому необхідних побутових умов, не забезпечував його доглядом та лікуванням.

Звертаючись до суду з заявою про призначення ОСОБА_1 опікуном над сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник вказував на те, що на даний час він має бажання, намір та змогу надавати синові постійну допомогу, забезпечувати реалізацію законних особистих немайнових і майнових прав та інтересів сина.

Зазначав, що він хоче стати другим опікуном, оскільки мати ОСОБА_3 не займається належним його лікуванням.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що опікун ОСОБА_4 не забезпечує належного лікування сина та проходження медичного обстеження заявником ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції надано не було.

Також, заявником не надано доказів того, що він зможе забезпечити догляд, лікування та належні умови для проживання сина, оскільки як вбачається з рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заперечуючи проти позову вказував на те, що він з 2016 року проживає у сільській місцевості у будинку, який не має зручностей (санвузол, водо-газопостачання відсутнє), самотужки змушений опалювати будинок (купівля дров), що є для нього істотними витратами. Зазначав, що він є чоловіком похилого віку, постійно має підвищений тиск, хворіє на виразку шлунку, що також потребує значних витрат на лікування та медикаменти. Вказував, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, передає йому продукти харчування, консервації, ягоди та в подальшому згоден надавати допомогу синові, однак не щомісячними грошовими переказами, а періодичними платежами, оскільки не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Посилання апелянта на те, що він не давав згоди на призначення опікуном над сином своєї колишньої дружини не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано у вересні 2017 року, тобто на момент встановлення опіки заявник жив зі своєю сім`єю, знав про захворювання сина та жодних заяв чи заперечень ні до суду, ні до органу опіки щодо призначення опікуном ОСОБА_4 не подавав.

Доказів того, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 чинила перешкоди заявнику у спілкуванні з сином, у наданні йому допомоги матеріали справи не містять.

Дослідив належним чином, чи є реальні можливості у заявника ефективно здійснювати визначені у статті 67 ЦК України обов`язки опікуна та взаємини між заявником та сином, те, що ОСОБА_1 рідко спілкується із сином, до моменту подачі даної заяви участі у догляді сина не приймав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що призначення заявника опікуном може негативно вплинути на інтереси підопічного.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно визнав подання виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №2-15/2271 від 07 червня 2019 року належним доказом по справі колегія суддів відхиляє, оскільки можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється саме органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна, що і було зроблено органом опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області у поданні від 07 червня 2019 року №2-15/2271.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: