Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6250/19
Номер провадження2/711/321/20
РІШЕННЯ
10 червня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді: Казидуб О.Г.
при секретарі: Зайцевій О. І.
представника позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: ОСОБА_2
розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Черкаська міська рада про виселення без надання іншого житлового приміщення, -
Позивач зазначає, що ОСОБА_4 зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_2 . Їй відповідно до Ордеру № 803/146 від 05.12.2005 року надано право на вселення до гуртожитку по АДРЕСА_3 із правом зайняття ліжко-місця, як тимчасово непрацюючій особі без зазначення номера кімнати. За інформацією департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, цей ордер відсутній у матеріалах адресної справи. Аналіз вказаного ордеру дає підстави вважати, що відповідач по справі самовільно зайняла площу у гуртожитку по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Так, відповідачу не видано ордер на вселення в спірну квартиру гуртожитку у встановленому законом порядку.
З Довідки КП «Придніпровська СУБ» вбачається, що відповідач із 07.12.2005 року зареєстрована у спірній кімнаті. Як вбачається із ордеру № 803/146 від 05.12.2005 року та копії трудової книжки, відповідач по справі не перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азот» була тимчасово безробітна. Спільне рішення адміністрації та органу профспілкового комітету про вселення відсутнє. Ордер № 803/146 від 05.12.2005 року виданий відповідачу з численними порушеннями, а саме: не встановлює права проживання. Заняття ліжко-місця ОСОБА_4 у кімнаті АДРЕСА_2 ; виданий не на підставі спільного рішення органу профспілкового комітету та адміністрації; ордер відсутній у адресній справі взагалі.
Просить суд виселити без наданя іншого житлового приміщення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із кімнати АДРЕСА_2 .
29 серпня 2019 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
22 листопада 2019 року в судовому засіданні ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи Черкаську міську раду.
19 лютого ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача адвокат Пидорич Т. А. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Пояснила, що відповідач самовільно зайняла житлове приміщення, вчиняє постійно конфлікті. Також зазначила, що відповідачу був наданий ордер з численними порушеннями положення про гуртожитки, а саме, ордер не встановлює місце проживання саме в цій квартирі, він не містить номер кімнати, ордер відсутній у адресній справі, ОСОБА_4 на час вселення не була співробітником підприємства, цей гуртожиток не був сімейним. Зазначила, що безпідставним проживання відповідача стало відомим лише після розгляду справи у судді Позарецької С. М. в 2017 році., була відкрита кримінальна справа по факту нанесення легких тілесних ушкоджень. Просить суд висилити ОСОБА_4 з кімнати без надання іншого житлового приміщення.
Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні ( 04.03.2020) пояснила, що коли відповідачка приїжджає до кімнати, то постійно говорить про виселення, оскільки, вона довше проживає в кімнаті. Вона обзивається, штовхає та хватає її за руки, постійно влаштовує скандали, до неї приходять подруги, знайомі, брат в гості. Також вказала, що зверталася до поліції, коли відповідачка починала її обзивати за те, що вона не висиляється, била її ногами. Вона зверталась до поліції по факту нанесення їй тілесних пошкоджень .
Представник відповідача - адвокат Дубинський В. М. в судовому засіданні пояснив, що позивачка вселилась незаконно до кімнати, оскільки ордер видається тільки на звільнене житлове приміщення. Дане приміщення належить Черкаській міській раді, а тому, позивачка не мала права пред`являти позов. Є ордер про вселення відповідачки в 2005 році, але в дійсності відповідачка вселилась в 2000 році ,як ОСОБА_5 прізвище). ОСОБА_6 коли відповідачка вийшла заміж то їй видали ордер в 2005 в зв`язку з зміною прізвища. Позовної вимоги про визнання ордеру від 2005 року недійсним немає. Зазначив, що в даній кімнаті відповідач зареєстрована, не існує жодного судового рішення про те, що відповідачку притягували до кримінальної відповідальності за порушення порядку гуртожитку. Відповідачка вселилась за 10 років до того, як вселилась позивачка. Просив суд відмовити в задоволенні позові в зв`язку з його необґрунтованістю.
Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні (04.03.2020) пояснила, що вона працювала кондуктором з 1996 року. На той час між директором ПАТ «Азот» і директором КП «Черкасиелектротранс» була домовленість і їй виділена кімната в 2001 році. Вселилась вона по-прізвищу « ОСОБА_7 » . До 2013 року вона проживала в кімнаті разом з чоловіком, потім розлучились. Потім в 2005 році їй видали ордер після того, як вона уклала шлюб з ОСОБА_8 . В зв`язку з тиим, що вона навчалася на водія тролейбусу їй прийшлося звільнитися, після чого в тролейбусному парку вона пропрацювала 8 років водієм. Також зазначила, що з відповідачем два роки прожили нормально. Іншого житла окрім цього в неї немає. В зв`язку з тим, що потрібно було відселитися їй виділили « ОСОБА_9 » місце в кімнаті. Зазначила, що ОСОБА_3 не прибирає в кімнаті, постійно в кімнаті немає світла немає.
Представник третьої особи Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Через канцелярію суду надал пояснення, в якому просили відмовити в задоволенні позову.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що коли ОСОБА_4 відсутня, то в кімнаті все спокійно. Як тільки вона з`являється, то у них з ОСОБА_3 відбуваються конфлікти. В кімнаті живуть вони вдвох і ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Також зазначив, що він разом зі своє сім`єю проживає в гуртожитку. На їхньому поверсі 50% людей проживають як сім`я.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі є її сусідами, в гуртожитку вона проживає 13 років. Зазначила, що в них виникають конфлікти в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 користується посудом, меблями, холодильником ОСОБА_4 . Вони обидві жалуються один на одного. Колись були конфлікти у них в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не сплачує за воду декілька років, а платить лише ОСОБА_4 . Безпосередньо свідком конфліктів сторін вона не була.
Суд, заслухавши пояснення сторін,пояснення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
На підставі ст.ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК).
Виходячи із змісту ст.ст. 15-16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 136269105 будівля за адресою АДРЕСА_3 є гуртожитком. Власником цієї будівлі є ПАТ «Азот».
Відповідно до Ордеру № 818/011 від 16 липня 2015 року, виданого ПАТ «Азот», ОСОБА_3 була поселена в гуртожиток з правом отримання ліжко-місця за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Ордеру № 803/146 від 05 грудня 2005року, виданого ПАТ «Азот», ОСОБА_4 була поселена в гуртожиток з правом отримання ліжко-місця без зазначення адреси.
Відповідно до Довідки № 10 від 24.11.2017, виданої директором КП «Придніпровська СУБ", за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Довідка видана згідно по квартирної картки паспортного столу для пред`явлення за місцем вимоги.
Відповідно до Довідки № 771 від 24.11.2017, виданої директором КП «Придніпровська СУБ", за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Довідка видана згідно по квартирної картки паспортного столу для пред`явлення за місцем вимоги.
Відповідно до ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
Згідно ст. 30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.
За статтею 61 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Статтею 128 ЖК Української PCP визначено порядок надання житлової площі в гуртожитку.
Згідно ч.2 ст. 128 ЖК Української PCP, жила площа у гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.
Відповідно до положення ст. 129 ЖК Української PCP, на підставі рішення про надання жилої площі і гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Користування жилою площею в гуртожитках здійснюється відповідно до ст. 130 Житлового кодексу Української PCP (п.1 розділу III Примірного положення про гуртожитки), тобто в порядку визначеному законодавством України.
Згідно з п. 7 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208 користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.
Вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до ст. 129 ЖК Української PCP, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку.
Відповідно до п. 11 вказаного Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання гуртожитку, порушують умови проживання інших осіб; у разі виселення з гуртожитку та/або набуття у власність жилого приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди).
В п. 19 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що переселення в разі необхідності, громадян з одного приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету і комітету комсомолу з видачею нового ордеру. Також даний пункт визначає, що мешканцям гуртожитку забороняється самовільно переселятися з одного приміщення в інше.
Таким чином, діюче житлове законодавство України пов`язує виникнення права на користування жилим приміщенням в гуртожитках виключно з отриманням ордеру, який є єдиною підставою для вселення жилу площу гуртожитку.
Згідно ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, виконавчий комітет міської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, на підставі відповідного рішення. Ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення та дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Позивач у вказаний строк не здійснила такі дії, про причини пропуску таких дій не повідомляла.
Відповідно до ст.. 116 ЖК Української РСР , якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Як вбачається із матеріалів справи, що і ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було надано по одному ліжко-місцю у кімнаті АДРЕСА_5 . Наявність у ОСОБА_4 права на ліжко-місце у спірній кімнаті не порушує та не обмежує право ОСОБА_3 на ліжко-місце у кімнаті за адресою АДРЕСА_1 .
Окрім того, суд звертає увагу на те, щоОСОБА_3 не наділена правом звернення до суду із позовом до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , оскільки зважаючи на статус вказаного будинку «гуртожиток» та особливості нарахування плати за користування гуртожитком (за ліжко-місце), а також що відповідачу було надано ордер на зайняття ліжко-місця в гуртожитку, вона так як і позивач ОСОБА_3 має право на користування певною частиною жилої площі у кімнаті № 99, а тому позов не підлягає задоволенню.
Стосовно клопотання представника відповідача адвоката Дубинського В. М. щодо застосування строків позовної давності до зазначеного позову суд приходить до наступного.
За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Проте, у ст. 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Відповідно до ч. 2 ст. 268 ЦК України, законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які поширюється позовна давність . Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.
Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.
На підставі викладеного вище, суд вважає, що в данному випадку не може бути застосовано строк позовної давності, оскільки в позові ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
На підставі ст.ст.18,58,61,116,128,129,130ЖК УРСР, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_5 , третя особа: Черкаська міська рада про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протягом 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49,83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393,395,398,407,424цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2020 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб