Справа №718/3218/19
Провадження №2/718/892/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

27.05.2020 року Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Нерушка Т.І.

секретаря - Пентелюк І.І.

з участю: представника позивача - Крамар І.І.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Крамар Ірина Іванівна, до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втрати право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , від імені якого виступає Крамар І.І. , звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору нотаріально посвідченого дарування від 25.11.2008 року являється власником житлового будинку в АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване за ним 31.01.2019р. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач - рідний брат його колишньої дружини. З 2004 року відповідач у вказаному житловому будинку не зареєстрований, свої речі він вивіз та участі в утриманні будинку е приймає. Реєстрація відповідача у належному йому на праві власності житловому будинку обмежує його права щодо користування, розпорядження та володіння майном, тому, з підстав, передбачених ст.ст.16, 317, 319, 321, 405 ЦК України, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Представник позивача Крамар І.І. підтримала заявлені вимоги з наведених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 позову не визнав, заперечуючи тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , з квітня 1991 року належав відповідачу, його сестрам та батькам, оскільки відносився до колгоспного двору. Договір дарування цього будинку оспорюється в суді. ОСОБА_4 до недавнього часу проживав у вказаному житловому будинку, там знаходяться його речі, він зареєстрований у даному будинку з 15.04.1991 року, чи має відповідач інше житло, чи фактично проживає за іншою адресою, чи є в нього сім`я та діти, йому не відомо.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що на підставі договору нотаріально посвідченого дарування від 25.11.2008 року позивач ОСОБА_3 являється власником житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Право власності на дане нерухоме майно зареєстроване за позивачем ОСОБА_3 31.01.2019р. згідно Витягу з Державного реєстру речових прав .

У зазначеному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 .

Як вбачається зі змісту Акту обстеження від 02.09.2029р., ОСОБА_4 фактичне не проживає по АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_9 показала, що відповідач у 2004-2005 році пішов з села і з того часу не проживає, він має будинок у м.Кіцмань, де проживає із дружиною та дітьми. Він провідує мати в селі, але ніколи у новому будинку не проживав. Воа проживає неподалік від будинку позивача і востаннє бачила відповідача в селі приблизно рік тому. Відповідач ніколи в тому будинку не проживав.

Як показала свідок ОСОБА_10 , нею було підписано Акт обстеження, вона проживає так, що їй видно будинок позивача і що відповідач у тому будинку не проживає. Вона бачила, що інколи відповідач приїжджає до своєї матері, яка там живе. В тому будинку проживає ОСОБА_5 , її мати - ОСОБА_8 та діти: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вона знає сім`ю ОСОБА_4 , у нього є дружина та діти і вони проживають в м.Кіцмань.

Свідок ОСОБА_13 показала, що вона проживає по сусідству із позивачем, відповідач ОСОБА_14 там не проживає біля 15 років, він проживає в м.Кіцмань, має дружину та двох дітей. Інколи він приїжджає до матері, яка живе із своєю донькою та двома її дітьми. Вона бачила. Як будувався будинок, але ОСОБА_15 там не проживає, він приїжджає в село, але в тому будинку він не проживає.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як передбачено ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 року при розгляді справи № 6-709цс16 висловив наступну правову позицію.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом не встановлено, що відповідач постійно проживає разом із позивачем і веде із ним спільне господарство, а тому суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень, який підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 223, 259, 263, 264, 265 268, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 768,40 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2020 року.

Суддя: Т.І.Нерушка