Справа № 504/54/18
Провадження № 2/504/364/20

РІШЕННЯ
10.06.2020 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенко В.К.,
секретаря Мельникової В.М., -
Цього ж дня між тими самим сторонами укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що вказаний вище.
27.02.2017 року між ПАТ «Вектор» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладені угоди про відступлення права вимоги як за вищевказаним кредитним договором, та і за договором іпотеки.
Таким чином право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
В теперішній час встановлено, що 15.11.2010 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.11.2010 року, серія та номер НОМЕР_2 , якою накладено арешт на земельні ділянки, які є предметом вищевказаної іпотеки.
Позивач вважає, що вказана постанова державного виконавця порушує переважне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог перед іншими особами.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, сповіщений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Представник органу ДВС сповіщений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Відповідач та третя особа відзиви та пояснення по суті позовних вимог суду не представили, тому суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню за наступних підстав:
Цього ж дня між тими самим сторонами укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що вказаний вище.
27.02.2017 року між ПАТ «Вектор» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладені угоди про відступлення права вимоги як за вищевказаним кредитним договором, та і за договором іпотеки.
Таким чином право вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
15.11.2010 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.11.2010 року, серія та номер НОМЕР_2 , якою накладено арешт на земельні ділянки, які є предметом вищевказаної іпотеки.
Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).
Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Такими чином, позовні вимоги обгрунтовані, законні, і підлягають задоволенню.
За правилами ст. ст. 140-142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі судові витрати.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1,3, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 4, 33, 54 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко