П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Київ

Справа № 757/33972/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/1542/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіфанта»,

на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Москаленко К.О.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіфанта», до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГК «Газовий Альянс», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В липні 2016 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - банк) звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «ГК «Газовий Альянс» укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3782/2-1, в який неодноразово вносились зміни, відповідно до умов якого кредитні кошти надаються окремими траншами в межах ліміту кредитування. Згідно остаточних умов Договору про надання траншу №20-2600/2-1 від 31 жовтня 2014 року, позичальнику надані кредитні кошти траншем №2 у розмірі 857 483 266,41 грн., із змінною процентною ставкою, строк кредитування - до 26 лютого 2016 року. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань у ТОВ «ГК «Газовий Альянс» станом на 04 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом, яка становить 1 045 264 143,54 грн та складається з: 857 483 266,41 грн заборгованості за кредитом; 138 710 272,21 грн заборгованості за процентами; 38 141 605,40 грн нарахованої пені за несвоєчасно сплаченим кредитом; 6 208 267,56 грн. нарахованої пені за несвоєчасно сплаченими процентами; 107 033,17 грн суми збільшення заборгованості по процентах із застосуванням індексу інфляції; 2 600 564 грн - 3% по тілу кредиту; 463 134,79 грн - 3% по процентах; 1 550 000 грн суми штрафу, відповідно до п.п.5.5 або 10.4 кредитного договору. Кредитні зобов`язання забезпечені порукою ОСОБА_1 згідно із Договором поруки №20-3782/2-1-28122015/п1 від 28 грудня 2015 року. Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути з поручителя частину заборгованості у сумі 428 741 633,21 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подало апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва, у якій, посилаючись на порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована доводами позовної заяви та посиланнями на помилковість висновку суду про припинення поруки.

19 вересня 2017 року ухвалами Апеляційного суду м. Києва відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Адвокат Савицький В.М. в інтересах ТОВ «ГК «Газовий Альянс» у письмових поясненнях зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте допустив неправильне встановлення фактичних обставин, оскільки ТОВ ГК «Газовий Альянс» взяти на себе зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі 29.12.2014 року, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по кредиту в доларах США за кредитним договором про відкриття кредитної лінії 20-3782/2-1 від 05.11.2012 року станом на 04.04.2016 (т. 1 а.с. 200-201), довідкою-розрахунком заборгованості по комісійній винагороді (т. 1 а.с. 214), довідкою-розрахунком заборгованості пені (т. 1 а.с. 215). Після 04.04.2016 року ТОВ «ГК «Газовий Альянс» жодних грошових коштів від банку не отримувало. На підтвердження недійсності договору поруки суду першої інстанції надавався висновок експертного почеркознавчого дослідження №11/17 від 10.02.2017 року, в якому досліджувались підписи від імені ОСОБА_1 , який суд першої інстанції вважав таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, проте жодних мотивів щодо відхилення даного доказу в оскаржуваному рішенні не наведено.

14 грудня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційне провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 911/1348/16 за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ ГК «Газовий Альянс» про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-3782/2-1 від 05 листопада 2012 року, що розглядається Господарським судом Київської області.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовані Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Початком роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Для розгляду даної цивільної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Кулішенка Ю.М., та суддів Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

У зв`язку з настанням обставин, які унеможливили участь судді-доповідача Кулішенка Ю.М. у розгляді даної судової справи (припинення повноважень судді після досягнення шістдесяти п`яти років, розпорядженням Київського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «ГК «Газовий Альянс», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно повторного протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т.О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т.О., судді Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.

21 жовтня 2019 року постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ «ГК «Газовий Альянс» на рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2018 року у справі № 911/1348/16 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2018 року залишено без змін.

25 листопада 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційне провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

16 грудня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду, що занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі ТОВ ФК «Інвест-Кредо» як правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

22 січня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду, що занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі ТОВ ФК «Сіфанта» як правонаступника ТОВ ФК «Інвест-Кредо».

В судовому засіданні Борисенко Д.В. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіфанта» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Адвокат Савицький В.М. в інтересах ТОВ «ГК «Газовий Альянс» заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дана цивільна справа до розгляду в суді апеляційної інстанції призначалась неодноразово, однак відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв.

Вирішуючи питання щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 6,7,10 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Виклики ОСОБА_2 в судові засідання були здійснені шляхом направлення судових повісток за єдиною відомою адресою, зокрема: 01015, м. Київ, пров. Редутний, 10-А, однак, конверти з судовими повістками були повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній».

Зважаючи на положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 3 ст. 130 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 є належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що частина 11 статті 128 ЦПК України дозволяє здійснювати виклики відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересованої особи у справах про видачу обмежувального припису шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки ОСОБА_2 за єдиною відомою адресою проживання, що вказана в матеріалах справи, відсутній, та з метою недопущення порушення його процесуальних прав, судом апеляційної інстанції здійснювались його виклики в судові засідання також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (т. 4 а.с. 153-155,161-163,167-169, 203-204).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як убачається із матеріалів та встановлено судом, 28.12.2015 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №20-3782/2-1-28122015/п1, згідно умов якого поручитель та позичальник за несвоєчасне або неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3782/2-1 від 05.11.2012 несуть солідарну відповідальність (т.1 а.с.147-149).

Згідно п.1.2 вказаного договору поруки, порука забезпечує виконання ТОВ «ГК «Газовий альянс» у повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором №20-3782/2-1 від 05.11.2012 та за умовами якого ТОВ «ГК «Газовий альянс» зобов`язаний повернути Банку кредит за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3782/2-1, а також усім договорам про внесення змін до нього, що укладені та можуть бути укладені до нього в майбутньому, в тому числі за Договором про надання траншів в межах встановленого ліміту кредитування, у розмірі 857 483 266 грн. 41 коп. (ліміт кредитної лінії); з датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту 26.02.2016, процентна ставка за користування кредитом з 11.05.2015 по 27.12.2015 (включно) встановлюється в розмірі 23% річних; процентна ставка за користування кредитом з 28.12.2015 по 24.02.2016 (включно) встановлюється в розмірі 18% річних; процентна ставка за користування кредитом з 25.02.2016 встановлюється в розмірі 23% річних, в тому числі проценти за неправомірне користування кредитом за період з 28.12.2015 по 24.02.2016 встановлюється в розмірі 23% річних, проценти за неправомірне користування кредитом з 25.02.2016 встановлюється в розмірі 28% річних; сплатити проценти у розмірі та у порядку, передбаченому Кредитним договором, у разі виникнення сплатити неустойку(пеню, штрафи), а також відшкодувати Кредитору всі збитки понесені ним внаслідок невиконання умов Кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором перед ТОВ «ГК «Газовий альянс», надавши останньому суму кредитів, що підтверджується наданими представником позивача меморіальними ордерами та іншими даними, наявними в матеріалах справи. (т. 2 а.с. 2-62, 63-123)

Відповідно до п.2.5 договору про внесення змін №20-3782/2-1-28122015 від 28.12.2015 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії 20-3782/2-1 від 05.11.2012 строк дії кредитної лінії встановлено до 26.02.2016, при цьому строк кредитування, встановлений в межах кожного окремого траншу, повинен закінчуватись та бути повернутим не пізніше дати, вказаної у цьому пункті договору. (а.с.56 т.1)

Згідно з п.4.2 договору про внесення змін №20-3782/2-1-28122015 від 28.12.2015 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії 20-3782/2-1 від 05.11.2012 розмір процентів за користування кредитом встановлюється у розмірі:

23% річних, за кредитом наданим у гривні, починаючи з 11.05.2015 по 27.12.2015;

18% річних, починаючи з 28.12.2015 по 24.02.2016;

23% річних, починаючи з 25.02.2016.

Розмір процентів за неправомірне користування кредитом встановлюється у розмірі:

23% річних, за кредитом наданим у гривні, починаючи з 28.12.2015 по 24.02.2016;

28 річних, з 25.02.2016 по дату остаточного погашення кредиту.

За період з 11.05.2015 по 27.12.2015 проценти за неправомірне користування не нараховуються.

Пунктом 10.2 кредитного договору в редакції договору про внесення змін №20-2597/2-1 від 31.10.2014 за несвоєчасне повернення сум кредиту та/або несвоєчасну сплату за кредит Позичальник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення.

Згідно з п.3.2 кредитного договору, проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів. При цьому сторони встановлюють, що зобов`язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5-го числа наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

Разом з тим, взяті на себе за кредитним договором та договором поруки зобов`язання, зокрема, з погашення суми кредиту, процентів, комісій, пені позичальником та поручителем виконані не були, в зв`язку з чим у останніх станом на 04.04.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором.

Про наявну заборгованість за кредитним договором та її погашення поручитель повідомлявся належним чином, що підтверджується письмовою вимогою №09-8-1/302 від 03.03.2016. Разом з тим, вказана вимога повернулась на адресу банку без вручення. (т.1 а.с. 152-154, 155-158)

Відповідно до п.п.2.1 договору поруки поручитель зобов`язується солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за вказаним вище кредитним договором по поверненню кредиту в розмірі 857 483 266 грн. 41 коп., із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 23 % річних з 11.05.2015 по 27.12.2015 (включно), в розмірі 18% річних з 28.12.2015 по 24.02.2016, в розмірі 23% річних з 25.02.2016 і по дату остаточного погашення кредиту, в розмірі 23% річних за неправомірне користування кредитом з 28.12.2015 по 24.02.2016, в розмірі 28% річних за неправомірне користування кредитом з 25.02.2016, комісій, неустойки (пені, штрафу), збитків, завданих Кредиторові.

Відповідно до п.2.2 договору поруки у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов`язань, що випливають із Кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

Відповідно до п.3.4 договору поруки виконання поручителем зобов`язань перед кредитором повинно відбутися не пізніше 5 робочих днів з дати отримання Поручителем вимоги, направленої відповідно до п.3.2 цього договору.

Відповідно до п.3.5 договору поруки виконання поручителем зобов`язань перед Кредитором здійснюється шляхом перерахування суми заборгованості (п.2.1 цього договору) із будь-якого поточного рахунку, що належить поручителю, або в іншій незаборонений чинним законодавством України спосіб, у визначений цим договором термін (п.3.4 цього договору) на рахунки, відкриті кредитором в ПАТ «Промінвестбанк», номери яких будуть вказані в порядку, передбаченому п.п.3.1 та 3.2 цього договору.

Відповідно до п.5.3 договору поруки даний договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін до повного виконання зобов`язань по Кредитному договору, в забезпечення якого надана порука, а також договорів про внесення змін до нього.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» суд першої інстанції виходив із того, що останній платіж позичальником здійснений 01.12.2015 року, а з позовом до поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом банк звернувся лише 14.07.2016 року, тобто, з пропуском шестимісячного строку, а тому порука припинилася.

Оспорюючи такий висновок суду першої інстанції, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіфанта», посилається на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, вказує, що суд не врахував, що відповідно до умов кредитного договору на день звернення банку до суду із даним позовом строк повернення усіх отриманих кредитних коштів настав. Боржник - ТОВ «ГК «Газовий Альянс» (а відтак і поручитель - ОСОБА_1 ) узяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26 лютого 2016 року. Отже, банк мав пред`явити вимогу до поручителя у строк до 26 серпня 2016 року. Як убачається із матеріалів справи, 03 березня 2016 року ОСОБА_1 була відправлена вимога про сплату заборгованості за кредитним договором, а сам позов було подано 14.07.2016 року, тобто, до спливу шестимісячного строку з дати настання строку виконанея основного зобов`язання. Позивач не скористався своїм правом, передбаченим кредитним договором на дострокове повернення кредиту, отже строк виконання основного зобов`язання залишився незмінним і становив до 26 лютого 2016 року. Оскільки черговий платіж по процентах було здійснено боржником 01.12.2015 року, порушення терміну внесення чергового платежу за кредитним договором відбулось з боку позичальника 05.01.2016 року, а у банку виникло право вимагати дострокового повернення кредиту, яким він не скористався, оскільки це є лише правом банку, а не його обов`язком. Кредитний договір не містить умов щодо автоматичної зміни строку повернення кредиту у випадку прострочення виконання будь-якого із обов`язків позичальника. Окрім того, якщо і припустити, що таким правом банк скористався то відповідно до п. 4.3.4 кредитного договору про необхідність дострокової сплати кредиту банк зобов`язаний повідомити позичальника не менше ніж за 10 календарних днів. Отже, навіть якщо б банк того ж дня, 06.01.2016 року направив попередження про примусове стягнення коштів, то таке повідомлення означало б, що строк дострокового повернення кредиту наступає як мінімум через 10 днів, тобто, з 16.01.2016 року. Саме направлення вимоги про дострокове повернення кредиту і стало б підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання на щонайменше 16.01.2016 року, і в такому разі позивач все одно мав би право звернутись із позовом до поручителя до 16.07.2017 року. Як вже зазначено вище банк звернувся із позовом 14.07.2016 року, тобто, за 2 дні до настання вказаної дати. За таких підстав, позивач звернувся із вимогою про погашення заборгованості до спливу шестимісячного строку від дня настання виконання основного зобов`язання, а тому підстави вважати поруку припиненою відсутні, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 559 ЦК України.

В додаткових поясненнях, наданих суду правонаступником позивача, зазначено про те, що ТОВ «ГК «Газовий Альянс» свій останній платіж сплатило 01 грудня 2015 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 05 січня 2016 року (включно), який Боржником не було здійснено, а тому згідно з підпунктом 3.2 кредитного договору з 06 січня 2016 року несплачена заборгованість вважається простроченою.Згідно п. 2.2 договору поруки у випадку невиконання позичальником зобов`язань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і позичальник. 14 липня 2016 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з поручителя. Вважав, що порука щодо стягнення простроченої заборгованості по тілу, відсотках, пені за січень 2016 року є припиненою, проте не є припиненою в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, а тому стягненню з ОСОБА_1 на користь банку підлягає заборгованість по тілу кредиту, відсотках, пені за виключенням коштів за січень 2016 року.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_4 , зокрема, посилався на те, що після 04.04.2016 року ТОВ «ГК «Газовий Альянс» жодних грошових коштів від банку не отримувало. ТОВ ГК «Газовий альянс» кредитних коштів у гривнях не отримував, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 50 від 13.03.2019 року. Також заперечував щодо дати внесення останнього платежу, зазначав, що останній платіж було здійснено 05.05.2015 року, що встановлено в рамках господарського судочинства.

При перевірці вищенаведених доводів судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до п.п. 2.1,2.5 кредитного договору з урахуванням договорів про внесення змін, позичальнику надано кредит шляхом відкриття траншевої не відновлювальної лінії зі встановленням максимального ліміту у розмірі 857 483 266,41 грн по 26 лютого 2016 року. При цьому строк кредитування встановлений у межах кожного окремого траншу повинен закінчуватися та бути повернутий не пізніше дати, вказаної у цьому пункті договору (т. 1 а.с. 57).

Отже, строк виконання основного зобов`язання встановлено договором до 26 лютого 2016 року, а тому в розумінні положень ч. 4 ст. 559 ЦК України позивач мав пред`явити вимогу до поручителя у строк до 26 серпня 2016 року.

Оскільки банк не скористався своїм правом, передбаченим кредитним договором на дострокове повернення кредиту, строк виконання основного зобов`язання не переносився, а залишився незмінним до 26 лютого 2016 року.

Позов подано 14.07.2016 року, тобто, до спливу шестимісячного строку з дати настання строку виконання основного зобов`язання.

В той же час, як зазначалось вище, згідно п.3.2 кредитного договору, проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів. При цьому сторони встановлюють, що зобов`язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5-го числа наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

З матеріалів справи убачається, ТОВ «ГК «Газовий Альянс» свій останній платіж за процентами сплатило 01 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 210), наступний термін платежу за умовами договору був визначений до 05 січня 2016 року (включно), який боржником здійснено не було, а тому згідно з підпунктом 3.2 кредитного договору з 06 січня 2016 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 5-го числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, то перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя починається з часу несплати кожного з платежів відповідно до положень статті 261 ЦК України.

Відповідно шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя з приводу невиконання зобов`язань за процентами та пенею (черговими платежами) закінчився 06.06.2016 року.

У разі пред`явлення позивачем вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Враховуючи вищевикладене, порука щодо стягнення простроченої заборгованості по відсотках та пенею за січень 2016 року є припиненою, проте, не є припиненою щодо відповідальності поручителя за невиконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором про погашення кредиту.

Як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, яка виникла станом на 14.07.2016 року, заборгованість за кредитом становила 857 483 266, 41 грн.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 як солідарного боржника на користь позивача підлягає заборгованість по тілу кредиту у розмірі 857 483 266, 41 грн.

Відповідно, суд першої інстанції помилково вважав, що банк звернувся до суду із вказаним позовом з пропуском шестимісячного строку, а тому порука припинилась, та як наслідок, дійшов неправильного висновку про відмову в позові.

Заперечення ОСОБА_4 щодо дати внесення останнього платежу не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що у постановіПівнічного апеляційного господарського суду 21 жовтня 2019 року зазначено лише про те, що ТОВ ГК «Газовий альянс» до 05.05.2015 року здійснювалось регулярне погашення заборгованості за отриманим кредитом.

Вказане не спростовує і наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, згідно якого після 05.05.2015 року погашення заборгованості ТОВ ГК «Газовий альянс» здійснювалось не регулярно, а саме 28.05.2015, 29.05.2015, 26.10.2015 та останній 01.12.2015.

В той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо висновку судово-економічної експертизи № 50 від 13.03.2019 року, на який посилається Савицький В.М. в інтересах ТОВ ГК «Газовий Альянс».

При апеляційному перегляді справи судом апеляційної інстанції було відмовлено ОСОБА_4 в інтересах третьої особи у клопотанні про долучення до матеріалів вищевказаного висновку експерта, виходячи із положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, окрім того, висновок судово-економічної експертизи № 50 від 13.03.2019 року був здійснений поза межами судового розгляду даної справи.

Слід відмітити, що оцінка висновку судово-економічної експертизи № 50 від 13.03.2019 року вже була надана в рамках господарського судочинства у постанові Північного апеляційного господарського суду 21 жовтня 2019 року. Суд не вбачав такий доказ належним, оскільки таке дослідження проводилось не з оригіналів первинних документів (договору від 05.11.2012 року та додаткових угод до нього), оскільки такі перебували у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі Генеральної прокуратури України. З питанням про надання оригіналів первинних документів а ні ТОВ ГК «Газовий альянс», а ні експертна установа до прокуратури не звертались.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що заперечення ТОВ ГК «Газовий альянс» щодо відсутності заборгованості не можуть ґрунтуватись на такому доказі.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання представника третьої особи на недійсність договору поруки у зв`язку із відсутністю волевиявлення поручителя на його укладення, оскільки належних та допустимих доказів у розмінні вимог чинного процесуального законодавства України суду не надано, при цьому, судом першої інстанції правильно не прийнято в якості доказу висновок №11/17 експертного почеркознавчого дослідження, оскільки такий здійснено в порушення норм чинного законодавства та останній не є категоричним.

Окрім того слід відмітити, що ТОВ ГК «Газовий альянс» рішення суду першої інстанції не оскаржено, що свідчить про згоду третьої особи з такими висновками суду.

Перевіряючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 солідарно з ТОВ «ГК «Газовий Альянс» колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.01.2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 21 жовтня 2019 року стягнуто з ТОВ «ГК «Газовий Альянс» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 857 483 266,41 грн заборгованості за кредитом, 138 710 272,21 грн заборгованості за процентами, 38 141 605,40 грн пені за несвоєчасно сплаченим кредитом, 6 208 267,56 грн пені за несвоєчасно сплаченими процентами, 107 033,17 грн інфляційного нарахування на заборгованість по процентах, 2 600 564 грн - 3 % по кредиту, 463 134,79 грн - 3% по процентах, 1 550 000 грн штрафу.

Отже, вищевказаним судовим рішення сума заборгованості ТОВ «ГК «Газовий Альянс» перед банком чітко визначена.

Однак, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»звертаючись до суду із даним позовом, просив стягнути з відповідача як солідарного боржника лише половинузаборгованості по тілу кредиту, а саме 428 741 633,21 грн.

При цьому слід відмітити, що у мотивувальній частині позову банку, позивачем заявлено про стягнення частини заборгованості у розмірі 145 488 707,73 грн, з яких 138 710 272,21 грн заборговність за процентами, 6 208 267,56 грн пеня за несвоєчасно сплаченими процентами, 107 033,17 грн інфляційне нарахування на заборгованість по процентах, 463 134,79 грн - 3% по процентах.

В той же час, в додаткових письмових поясненнях ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіфанта», зазначив, що при формуванні позовної заяви було допущено технічну помилку та залишено без змін частину щодо аргументування заявленої суми до стягнення 145 488 707,73 грн, в той час коли в прохальній частині була заявлена сума 428 741 633,21 грн, що відповідає половині заборгованості за тілом кредиту. Ураховуючи викладене, позивач просив враховувати лише ту суму, яка зазначена в прохальній частині позовної заяви.

Отже, зазначений у мотивувальній частині позовної заяви розмір заборгованості - 145 488 707,73 грнколегія суддів вважає нічим іншим, як опискою (технічною помилкою), а тому приймає до уваги лише суму, визначену у прохальній частині позову, яка відповідає половині суми заборгованості за тілом кредиту, що визначена рішенням Господарського суду Київської області від 24.01.2018 року.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що у зв`язку з порушенням ТОВ ГК «Газовий альянс» зобов`язання за кредитним договором, позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіфанта», щодо солідарного стягнення є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, а тому з поручителя ОСОБА_1 та боржника підлягає стягненню частина основної заборгованості за кредитним договором у розмірі 428 741 633,21 грн.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких підстав, заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, а апеляційна скарга ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Сіфанта», задоволенню.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою пунктом третім статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом судовий збір сплачено у розмірі 6 431 124,50 грн. (т. 1 а.с. 2).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» просило суд апеляційної інстанції відстрочити сплату судового збору у частині сплати 5 574 236,95 грн, оскільки банком за подання апеляційної скарги судовий збір сплачено частково у розмірі 1 500 000 грн (т. 3 а.с.22-24).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 19 вересня 2017 року відстрочено ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» сплату судового збору у сумі 5 574 236,95 грн до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції (т. 3 а.с. 26).

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сіфанта» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 931 124,50 грн, з яких 6 431 124,50 грн - судовий збір за подання позовної заяви та 1 500 000 грн - частково сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню відстрочений судовий збір у розмірі 5 574 236,95 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіфанта», задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Солідарно із Товариством з обмеженою відповідальністю «ГК «Газовий Альянс» (, місцезнаходження: 08800, Київська обл., Миронівський р-н, м. Миронівка, вул. Соборності, 58, каб. 58) стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіфанта» (, місцезнаходження: 03186, м. Київ, бульвар Чоколівський, 19) заборгованість у розмірі 428 741 633, 21 (чотириста двадцять вісім мільйонів сімсот сорок одна тисяча шістсот тридцять три) грн 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіфанта» (, місцезнаходження: 03186, м. Київ, бульвар Чоколівський, 19) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 931 124,50 (сім мільйонів дев`ятсот двадцять чотири) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 5 574 236,95 (п`ять мільйонів п`ятсот сімдесят чотири тисячі двісті тридцять шість) грн. 95 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 25 червня 2020 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль