Постанова

Іменем України

25 травня 2020 року

м. Київ

справа № 487/438/17

провадження № 61-39св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017 року у складі судді Біцюк А. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонова О. В., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення суми банківського вкладу, процентів та 3 % річних.

Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2007 року вона уклала у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» по пр-ту Ген. Острякова, 15 у м. Севастополь, АР Крим договір депозитного вкладу «вклад Стандарт» № SAMDN753 , за умовами якого вона передала, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2 000 доларів США вкладу на строк 12 місяців (по 18 червня 2008 року включно).

В якості додаткового документу, який підтверджує внесення коштів на депозит, банк видав ОСОБА_1 електронну ощадну книжку № НОМЕР_2 , за якою остання може отримати в банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію про суми вкладу та нараховані проценти до виплати. Для внесення суми вкладу банк відкрив вкладнику особистий рахунок № НОМЕР_3 . Процентна ставка по вкладу склала 9 % річних. Період нарахування процентів - 12 місяців. Мінімальний строк вкладу 6 місяців.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 18 червня 2007 року до договору № SAMDN753 процентна ставка по договору була збільшена на 1 %.

Після закінчення строку депозитного договору 18 червня 2008 року даний договір було неодноразово пролонговано: з 19 червня 2008 року - 19 червня 2009 року; з 20 червня 2010 року - 20 червня 2011 року; з 22 червня 2012 року - 22 червня 2013 року; з 23 червня 2013 року - 23 червня 2014 року; з 24 червня 2014 року - 24 червня 2015 року; з 25 червня 2015 року - 25 червня 2016 року.

Вказувала, що у зв`язку із анексією АР Крим у 2014 році вона переїхала проживати до України та на даний час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Видану їй електронну ощадну книжку № НОМЕР_2 банк заблокував. У жовтні 2016 року вона зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням про розірвання депозитного договору та вимогою повернення коштів за вкладом: суми вкладу та нарахованих відсотків за вкладом.

Проте, листом від 31 жовтня 2016 року за № 20.1.0.0.0/7-20161024/3945 банком було відмовлено їй у поверненні коштів з тієї підстави, що банк припинив свою діяльність на території АР Крим.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь 2 000 доларів США банківського вкладу (депозиту), 800 доларів США процентів за користування вкладом та 586 грн 56 коп. 3% річних.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 борг по вкладу за договором № SAMDN753 в сумі 2 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення судом рішення складає 53 617 грн 61 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 борг по відсоткам, нарахованим за договором № SAMDN753, в сумі 800 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення судом рішення складає 21 447 грн 04 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних в сумі 586 грн 56 коп.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконує свої зобов'язання з повернення коштів ОСОБА_1 за договором вкладу від 18 червня 2007 року № SAMDN753, а тому вимоги про захист порушеного права позивача підлягають задоволенню шляхом примусового стягнення грошових коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1111/0/226-20 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що у зв'язку із тим, що банк не має доступу до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», банк не має можливості підтвердити існування правовідносин із позивачем, а позивачем не надано належних доказів укладення договору та знаходження коштів на спірних рахунках.

Посилається також на те, що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим.

Відзиву на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 червня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN5753 (Вклад «Стандарт»), особовий рахунок № НОМЕР_3 з видачею електронної ощадної книжки № НОМЕР_2 . За цим договором ОСОБА_1 передала, а банк прийняв 2 000 доларів США на строк 12 місяців по 18 червня 2008 року включно з правом пролонгації на такий же строк, якщо вкладник до закінчення строку не звернеться до банку із письмовою заявою про відмову від продовження строку. Процентна ставка по вкладу 9% річних.

Період нарахування процентів 12 місяців. Мінімальний строк вкладу 6 місяців.

Додатковою угодою № 1 від 18 червня 2007 року до договору № SAMDN5753 збільшено процентну ставку по вкладу на 1% річних на строк, зазначений в пункті 1 договору.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення депозитного вкладу, відсотків за користування грошовими коштами, але їй було відмовлено з посиланням на припинення діяльності банку в АР Крим.

На підтвердження укладення договору депозиту та внесення грошової суми на депозитний рахунок ОСОБА_1 надала оригінал договору банківського вкладу (депозит) № SAMDN5753 (Вклад «Стандарт») від 18 червня 2007 року, оригінал додаткової угоди № 1 до нього від цієї ж дати та оригінал електронної ощадної книжки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК Українивстановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтями 629, 525, 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку Українивід 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

З наведеного вбачається, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу із видачею ощадної книжки.

Судами встановлено, що на підтвердження укладення договору депозиту та внесення грошової суми на депозитний рахунок ОСОБА_1 надала оригінал договору банківського вкладу (депозит) № SAMDN5753 (Вклад «Стандарт») від 18 червня 2007 року, оригінал додаткової угоди № 1 до нього від цієї ж дати та оригінал електронної ощадної книжки № НОМЕР_2 .

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а отже, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов'язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном.

Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано стягнули з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму внесеного нею вкладу разом із нарахованими відсотками та 3 % річних, відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки зазначена організація не є стороною укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, доказів здійснення виконання умов договору щодо повернення вкладу цією організацією представником відповідача суду не надано, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Крім того, стороною укладеного договору є ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому зобов`язання за дійсним договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія.

Слід також зазначити, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року було зупинено виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання судового рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян