Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 401/3216/17

провадження № 61-41800св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: комунальний заклад «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, Великоандрусівська сільська рада Світловодського району Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л., від 27 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Подорожненського «Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області (далі - Подорожненського НВК), Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області про стягнення грошової винагороди.

Позовна заява мотивована тим, що він працює у ПодорожненськомуНВКвчителем фізкультури та захисту Вітчизни, однак у порушення положень статті 57 Закону України «Про освіту» йому не була виплачена щорічна грошова винагорода у розмірі посадового окладу в сумі 3 872,00 грн, яку просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Андріянова О. В. від 14 лютого 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача комунальний заклад «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області (далі - КЗ НВК), який є правонаступником Подорожненського НВК.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Андріянова О. В. від 06 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що юридична особа Подорожненський НВК, до якої пред`явлені вимоги щодо стягнення винагороди, припинила свою діяльність. Крім того, суд вважав недоведеними позовні вимоги щодо наявності підстав для виплати грошової винагороди у розмірі посадового окладу, відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту», оскільки позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу від 16 листопада 2017 року № 34.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2018 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що нарахування та виплату щорічної грошової винагороди проводить комунальна установа «Центр з обслуговування закладів та установ Великоандрусівської об`єднаної територіальної громади» (далі - КУ «Центр з обслуговування закладів та установ Великоандрусівської ОТГ»), яку до участі у справі залучено не було, а тому ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом учасників справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вважає, що КЗ НВК є неналежним відповідачем, оскільки між сторонами виникли трудові правовідносини і оплата праці проводиться роботодавцем, яким в цьому випадку є останній. При цьому, судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми права, а саме статті 21 КЗпП України, статтей 80, 96 ЦК України, статті 57 Закону України «Про освіту», статтей 42, 48, 51 ЦПК України

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2018 року було відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працює на посаді вчителя фізкультури та захисту Вітчизни Подорожненського НВК і за 2017 рік не отримав щорічну грошову винагороду, передбачену статтею 57 Закону України «Про освіту».

19 червня 2017 року Великоандрусівською сільською радою прийняте рішення «Про прийняття у власність Великоандрусівської ОТГ Подорожненського НВК та Великоандрусівської школи».

20 липня 2017 року Великоандрусівською сільською радою прийнято рішення № 130 «Про надання права розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня», за яким розпорядником коштів є КУ «Центр з обслуговування закладів та установ Великоандрусівської ОТГ» (а. с. 127) та рішення № 133 «Про здійснення реорганізації освітніх закладів» (а. с. 23-26).

Реорганізацію навчальних закладів, зазначених у рішенні Великоандрусівської сільської ради від 20 липня 2017 року № 133, завершено 12 грудня 2017 року, Подорожненський НВК припинено, його правонаступником є КЗ НВК, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі розпорядження Великоандрусівського сільського голови Світловодського району Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року № 44/2-гр було призначено виплату грошової винагороди вихователям дошкільного відділення Подорожненського НВК в розмірі 100 % посадового окладу, а технічному та обслуговуючому персоналу - 30 % мінімальної заробітної плати.

Також Великоандрусівський сільський голова прийняв розпорядження від 25 вересня 2017 року № 48-гр, на підставі якого було призначено виплату грошової винагороди педагогічним працівникам КЗ НВК в розмірі 100 % посадового окладу, а технічному та обслуговуючому персоналу - 30 % мінімальної заробітної плати.

У порушення трудової дисципліни на ОСОБА_1 було накладене дисциплінарне стягнення згідно із наказом голови реорганізаційної комісії від 16 листопада 2017 року № 34 у вигляді догани (а. с. 46).

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Згідно з частиною першою статті 367, частиною першою статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Частинами першою, сьомою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить:

- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальну середню освіту» законодавство України про загальну середню освіту базується на Конституції України і складається з Закону України «Про освіту», цього Закону, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Трудові відносини в системі загальної середньої освіти до 28 вересня 2017 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, регулювалися Законом України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України у новій редакції Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту».

Згідно з абзацом десятим частини першої статті 57 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту» держава забезпечує надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 898, щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни та здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці. Щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом і може включати в себе додаткові критерії, крім визначених у пункті 2 цього Порядку, з урахуванням специфіки навчального закладу чи методичної установи. Щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи, а керівникам - за погодженням з організацією вищого рівня.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що обов`язковою умовою для прийняття керівником навчального закладу рішення про нарахування та виплату щорічної грошової винагороди є сумлінна праця, зразкове виконання службових обов`язків, однак з 23 червня 2017 року до 19 серпня 2017 року позивач разом з іншими працівниками школи брав активну участь у блокуванні навчального закладу з метою зірвати підготовку до нового навчального року, чинив перешкоди представникам власника у виконанні посадових обов`язків, брав участь у страйку 12-13 вересня 2017 року. Зазначені обставини суд першої інстанції вважав такими, що свідчать про несумлінне ставлення ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків, тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача щорічної грошової винагороди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежних відповідачів, оскільки за розпорядженнями Великоандрусівського сільського голови Світловодського району Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року № 44/2-гр та від 25 вересня 2017 року № 48-гр нарахування та виплату грошової винагороди педагогічним працівникам повинна була здійснювати КУ «Центр з обслуговування закладів та установ Великоандрусівської ОТГ», яка є окремою юридичною особою та не залучалася до участі у справі як відповідач.

Наведені висновки апеляційного суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Перелік категорій і педагогічних звань педагогічних працівників, порядок їх присвоєння визначаються Кабінетом Міністрів України (абзац другий частини четвертої статті 54 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту»).

Згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 посада вчителя загальноосвітнього навчального закладу належить до посад педагогічних працівників.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Як встановлено апеляційним судом, на час виникнення спірних правовідносин позивач займав посаду вчителя фізкультури та захисту Вітчизни у Подорожненському НВК.

Подорожненський НВК був юридичною особою, його правонаступником є КЗ НВК.

Таким чином, спірні правовідносини в цій справі склалися саме між КЗ НВК як роботодавцем та ОСОБА_1 як найманим працівником. За змістом цих правовідносин вчитель виконує покладені на нього трудові обов`язки, а роботодавець зобов`язується здійснювати оплату його праці.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно зі статтею 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

З огляду на викладене саме на роботодавця, яким в даному випадку є КЗ НВК, законом покладено обов`язок здійснювати оплату праці найманим працівникам. Тому висновок апеляційного суду про пред`явлення позову до неналежних відповідачів є помилковим.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 401/3217/17.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не обґрунтував належним чином своїх висновків та не спростував доводів позивача про порушення його права на отримання грошової винагороди, передбаченої абзацом десятим частини першої статті 57 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту».

Таким чином, апеляційний суд не встановив повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів апеляційної скарги та не дослідив належним чином наданих сторонами доказів і дійшов передчасного висновку про скасування рішення місцевого суду та відмову в позові з інших підстав.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення в цій справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційний суд не здійснив належного правосуддя, в рішенні не виклав у достатній мірі мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Згідно з пунктом 1 частини третьої, частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович