РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/15105/19

Провадження № 22-ц/4815/514/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання:Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Житлово-будівельний кооператив "Набережний квартал-3",

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб-пром",

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2020 року, ухвалене в складі судді Галінської В.В., повний текст рішення складено 12 лютого 2020 року у справі №569/15105/19,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Набережний квартал - 3", третя особа на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЛІБ-ПРОМ" про визнання недійсними несправедливих пунктів договору та стягнення пені.

Позов мотивовано тим, що 28 вересня 2016 р. між нею та відповідачем було укладено договір за № 6/42 про сплату пайових внесків в ЖБК. На виконання умов вказаної угоди вона сплатила пайовий внесок у розмірі 529501,50 грн. Відповідач відповідно зобов`язувався побудувати та здати в експлуатацію будинок за адресою АДРЕСА_1 та передати у власність позивача не пізніше 15 календарних днів з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію, оформлення всіх необхідних документів за актом приймання-передачі об`єкт нерухомості (квартиру площею 50,67 кв.м.) та всі необхідні документи.

Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором №6/42, а саме, не забезпечив здачу вчасно об`єкту будівництва в експлуатацію у строки передбачені договором, чим порушив п.п. 4.2.1 і 4.2.6 п.4.2. ст.4 договору, тривалий час не інформував її про введення об`єкту будівництва в експлуатацію, чим порушив п.п. 4.2.3. п.4.2. ст.4. За порушення терміну введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_2 , відповідач має сплатити пеню за 159 днів затримки введення об`єкту в експлуатацію в сумі 2525722,16 грн, та за несвоєчасність повідомлення про введення об`єкту в експлуатацію пеню в розмірі 5 765191,43 грн.

Покликається на те, що пункт 6.3. Договору суперечить ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", то в силу п. 1 ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України такий пункт договору підлягає визнанню недійсним.

Оскільки, відповідач прострочив виконання зобов`язання, що в силу Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 549-551, 624 ЦК України дає право позивачу звертатись до суду.

З наведених підстав просить задовольнити позов.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги щодо визнання недійсним пунктів 6.3 Договору №6/42 не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України "Про захист прав споживачів", а стягнення пені з відповідача не доведено належними та допустимими доказами.

Не погодившись з означеним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 05 лютого 2020 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник стверджує, що правовідносини, що виникли між сторонами регулються Законом України Про захист прав споживачів. Покликається на те, що пункт 6.3 договору № 6/42 порівняно з пунктом 6.2 є диспропорційними, несправедливими, а також суперечать принципам розумності та добросовісності, як наслідок створюють суттєвий дисбаланс договірних прав та обов`язків.

Вказує, що висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні щодо обов`язку позивача, а не відповідача з`ясувати інформацію про введення об`єкта будівництва в експлуатацію, не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Убачається, що договір про сплату пайових внесків у Житлово-будівельний кооператив "Набережний квартал-3" № 6/42 від 28 вересня 2016 року укладений між ЖБК "Набережний квартал-3" та асоційованим членом кооперативу ОСОБА_1 .

За умовами п. 1.2 договору даний договір вважається заявою учасника про вступ до асоційованих членів ЖБК. Після зарахування вступного та цільового внеску на рахунок ЖБК даний договір вважається рішенням голови ЖБК про прийняття учасника до асоційованих членів ЖБК.

Відповідно до умов цього договору, ЖБК зобов"язувався організувати будівництво об"єкта "реконструкція незавершеного будівництва офісних приміщень під багатоповерховий житловий будинок АДРЕСА_2 (далі за текстом "Об"єкт будівництва") за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об"єкті будівництва, обумовлене цим Договором (далі за текстом "Об"єкт нерухомості") та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов"язується сплатити до ЖБК внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об"єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого даним Договором для Учасника.

Позивачем на виконання умов Договору №6/42 було сплачено ЖБК 529 501,50 грн., в тому числі вступний внесок (3%) в розмірі 15 885,04 грн., цільовий внесок (2%) в розмірі 10 590,03 грн. та пай в розмірі 503 026,43 грн., що підтверджується квитанцією №1821/з від 06.10.2016.

Відповідно до статуту ЖБК «Набережний квартал-3» кооператив створений для задоволення житлових, економічних та соціальних потреб для членів та асоційованих членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, трудової участі та майна, поділу між ними ризиків, витрат від діяльності кооперативу, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю та є неприбутковою організацією (а.с. 25-30).

За положеннями частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 Цивільного кодексу України).

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Статтею 10 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про захист прав споживачів № 5 від 12 квітня 1994 року зазначено, що закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність виконавця у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).

Таким чином за приписами цього закону статус споживача набуває особа, яка замовляє певний товар, роботу чи послугу у виробника чи продавця. Підставою для виникнення відносин між споживачем та продавцем є відповідний договір. Натомість у випадку, якщо певні матеріальні блага особа отримує не у зв`язку із укладеним договором, а з інших підстав, в тому числі у зв`язку із членством особи в кооперативі, а оплата, яку ця особа проводить не є платою за товари та послуги, а є паєм (членським внеском такої особи), який сплачується саме у зв`язку із відносинами членства - то така особа не виступає в якості споживача в розумінні Закону України«Про захист прав споживачів».

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 446/7136/15-ц.

Отже, отримання позивачем квартири не є наслідком укладення чи виконання та сплати ним на виконання укладеного з ним як зі споживачем договору про реалізацію йому продукції (товарів, робіт, послуг), а є наслідком відносин його асоційованого членства в кооперативі.

На підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені з відповідача на користь позивача, оскільки сплачені останнім кошти за своєю правовою природою є пайовим внеском, який сплачений членом кооперативу на виконання його обов`язків, передбачених статутом, а не платою за отримані послуги чи товар, а тому норми Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 627 ЦК України, якими позивач обґрунтовував позов, не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо порушення відповідачем п.п. 4.2.2. п. 4.2 договору, оскільки пайовий внесок в повному обсязі позивачем сплачено 02 травня 2019 року, акт приймання передачі підписаний сторонами 07 травня 2019 року, відтак відповідачем був дотриманий термін в 15 календарних днів.

При цьому, як вбачається з п. 7 підписаного сторонами акту приймання-передачі від 07 травня 2019 року, відповідачем передано всі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Не заслуговують на увагу, посилання апеляційної скарги на положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" як підставу для визнання пункту 6.3 договору недійсним, оскільки правовідносини що склалися між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 червня 2020 року.

Головуючий :

Судді :