Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Коломійця М.О.,

представника відповідача - адвоката Білобловського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду районного суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПАТ «Діамантбанк» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 238 876,17 грн.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що 12.03.2016 року між ним та ПАТ «Діамантбанк» було укладено кредитний договір №716-03-12-003989, відповідно до якого банк відкрив кредитну лінію з встановленням ліміту кредитування у розмірі 1 600 000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритому позичальникові згідно договору банківського рахунку № НОМЕР_2 від 11.03.2016 року, зі сплатою 28,0% річних та щомісячною платою процентів за користування кредитом у розмірі 50,0% річних за весь період користування овердрафтом. Зазначає, що 12.03.2018 року ним було повністю погашено заборгованість перед відповідачем за кредитним договором № 16-03-12-003989 від 12.03.2016 року. 15.05.2018 року позивач звернувся до ПАТ «Діамантбанк» із запитом про надання інформації стосовно суми заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором № 16-03-12-003989 від 12.03.2016 року. Вказує, що відповідачем було надано довідку №28/бш-81 від 23.05.2018 року з доданими до неї виписками за період з 22.06.2017 року по 02.05.2018 року та інформації по рахунку за договором. З даних виписок наданих відповідачем вбачається, що після відкликання ліцензії банк та здійснення процедури ліквідації, за період з 22.06.2017 року по 12.03.2018 року банк продовжував незаконно нараховувати та стягувати відсотки та штрафні санкції на загальну суму 259 605,19 грн. Однак, згідно наданої відповідачем довідки №28/бш-81 від 23.05.2018 року вбачається, що у позивача станом на 22.06.2017 року був залишок заборгованості по відсотках в розмірі 20 624,00 грн., а також розмір нарахованої пені в розмірі 105,02 грн., що разом становить 20729,02 грн., які згодом позивачем було погашено. Тому вважає, що відповідач без його відома незаконно та безпідставно списував з карткового рахунку позивача за кредитним договором № 16-03-12-003989 від 12.03.2016 року, в період з 22.06.2017 року грошові кошти як проценти й штрафні санкції, які він не мав права нараховувати та стягувати, у загальному розмірі 238 876,17 грн. та зарахував їх у дохід банку, у зв`язку з чим безпідставно набув спірні кошти, які не були повернуті позивачу в ході проведення ліквідації банку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.07.2018 року матеріли вищевказаного позову передано до Подільського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 01.10.2018 р. вищевказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків (сплата судового збору).

Провадження у справі відкрито ухвалою від 25.01.2019 р. (після усунення позивачем недоліків) та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження).

Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 12.03.2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та позивачем було укладено кредитний договір № 16-03-12-003989, відповідно до якого банк відкриває позичальнику з 12.03.2016 року по 11.03.2017 року кредитну лінію з встановленням ліміту кредитування у розмірі 1 600 000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий позичальнику згідно договору банківського рахунку № 0069876 від 11.03.2016 року, зі сплатою 28,0 % річних за користування кредитними коштами. Крім того, сторонами кредитного договору не було досягнуто домовленості щодо припинення нарахування процентів за користування кредитними коштами у зв`язку із введенням процедури ліквідації банку, оскільки в момент укладення кредитного договору, щодо банку не було розпочато процедуру ліквідації, а норми чинного законодавства не передбачають припинення зобов`язань у разі початку процедури ліквідації. Тому вважає, що доводи позивача щодо стягнення з банку безпідставно набутих коштів не підлягають задоволенню, адже виписки по рахунках боржника, підтверджують добровільне виконання зобов`язань позивачем за кредитним договором станом на 12.03.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 12.03.2016 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №16-03-12-003989, відповідно до якого банк відкриває позичальнику з 12.03.2016 року по 11.03.2017 року кредитну лінію з встановленням ліміту кредитування у розмірі 1 600 000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий позичальнику згідно договору банківського рахунку № 0069876 від 11.03.2016 року, із процентною ставкою за кредитом у розмірі 28,0 % річних.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 року № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2017 року № 2663, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» з 24.06.2017 року до 23.06.2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк» Тімоніну О.О. строком на 2 роки з 24.06.2017 року до 23.06.2019 року включно.

12.03.2018 року ОСОБА_1 було повністю погашено заборгованість перед ПАТ «Діамантбанк» за кредитним договором №16-03-12-003989 від 12.03.2016 року.

15.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Діамантбанк» із запитом про надання інформації стосовно його суми заборгованості перед банком за кредитним договором №16-03-12-003989 від 12.03.2016 року, станом на дату прийняття Правлінням НБУ рішення №394-рш від 22.06.2017 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Діамантбанк».

23.05.2018 року ПАТ «Діамантбанк» було надано довідку №28/бш-81 з доданими до неї виписками за період з 22.06.2017 року по 02.05.2018 року та інформації по рахунку за договором.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що після відкликання ліцензії банку та здійснення процедури ліквідації, за період з 22.06.2017 року по 12.03.2018 року банк продовжував незаконно нараховувати та стягувати відсотки та штрафні санкції.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів» нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку з підстав визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку).

Тим самим, вищевказаною правовою нормою чітко визначено про припинення нарахувань відсотків саме за вкладами.

Положенням п.41 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить імперативного припису щодо припинення нарахування банком відсотків за активними операціями з дня початку процедури ліквідації банку».

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач мав право нарахування позивачу за укладеним з ним кредитним договором відповідних сум згідно умов договору і після відкликання ліцензії 22.06.2017 р. під час процедури ліквідації. А відтак, нараховуючи вказані суми позивачу, відповідач діяв у межах, у спосіб та в порядку, встановленому законом та умовами договору.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У судовому засіданні встановлено, що позивач просить стягнути з ПАТ «Діамантбанк» нараховані відповідачем та вже раніше сплачені позивачем відсотки та штрафні санкції за період з 22.06.2017 року по 12.03.2018 року в сумі 238 876,17 грн. саме за кредитним договором, а не за вкладом.

За змістом положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються, зокрема, поясненнях учасників справи, їх представників.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Виходячи із аналізу ст.1215 ЦК України обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Перевіривши доводи сторін та надавши оцінку наданим ними доказами, суд погоджується з твердженнями відповідача та доходить висновку про те, що сума нарахованих відповідачем та сплачених позивачем на виконання умов кредитного договору в розмірі 238 876,17 грн. не є безпідставно набутою відповідачем сумою, а тому не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними на не заснованими на законі.

Оскільки суд дійшов про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі ст.ст.11 ч.2 п.1, 629, 1212, 1215 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (місцезнаходження за адресою: 04070, м.Київ, Контрактова площа, буд.10-А; ) про стягнення безпідставно набутих коштів.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова