Ухвала

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2889/11

провадження № 61-8658ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 рокуу цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю транспортно-експедиційного підприємства «Південьінтертранс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у цивільній справі № 2-2889/11, якою апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2011 року скасовано. У задоволенні позову ТОВ транспортно-експедиційного підприємства «Південьінтертранс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності відмовлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року складено 28 січня 2019 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року подано 03 червня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі просив поновити строк на касаційне оскарження посилаючись на те, що цей строк пропущено з поважних причин у зв`язку із його необізнаністю про розгляд справи апеляційним судом.

Зазначає, що про існування оскаржуваної постанови апеляційного суду довідався у травні 2020 року з листа Верховного Суду, в якому повідомлялось, що ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2020 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року у справі № 2-2889/11 закрито.

Разом із тим згідно частини третьої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення доведенню підлягає саме наявність випадків передбачених пунктами 1 та/або 2 вказаної норми.

Надання доказів на підтвердження наявності випадків передбачених

пунктами 1 та/або 2 частини третьої статті 394 ЦПК України є обов`язком особи, яка подає касаційну скаргу.

Однак додані до касаційної скарги документи не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України, за наявності яких касаційна скарга може бути подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Крім того колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи № 2-2889/11 в суді першої інстанції та брав участь в судовому засіданні про що свідчить зміст рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2011 року.

Аналіз ЄДРСР свідчить, що постанова Дніпровського апеляційного суду

від 24 січня 2019 року оприлюднена 31 січня 2019 року.

Ухвали Дніпровського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду також були своєчасно надіслані судом до ЄДРСР.

Судом апеляційної інстанції розглянуто справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що не передбачає проведення судового засідання.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ОСОБА_1 не є представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про порушення прав яких зазначав у своїй касаційній скарзі.

Натомість з урахування того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено, неконкретизованими є посилання заявника у касаційній скарзі на те, що оскаржуваною постановою апеляційного суду на нього покладено додатковий тягар.

За таких обставин, оскільки на момент подачі касаційної скарги пройшло понад рік з дня складення повного тексту постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, наявність випадків, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, особою, яка подає касаційну скаргу не доведена, а судом не встановлена, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 24 січня 2019 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у цивільній справі № 2-2889/11 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року.

Копію ухвали разом із доданими до скарги документами направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта