РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Рівне

Справа № 555/2426/19

Провадження № 22-ц/4815/743/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 а,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Щуром Олександром Валерійовичем на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2020 року в складі судді Собчука А.Ю, проголошене в 14 год. 47 хв. в м. Березне, повний текст судового рішення виготовлений 24.03.2020,

в с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов мотивує тим,від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого за рішення суду ОСОБА_2 сплачує аліменти у розмірі по 1200грн. щомісячно.

Син проживає разом з нею, вона самостійно доглядає та виховує його, матеріально забезпечує, а також виконує інші обов`язки, необхідні для належного утримання дитини.

Матеріальний стан і доходи відповідача дозволяють йому брати участь у витратах на дитину, однак він не бажає цього робити.

З травня по серпень 2019 року позивачкою були втрачені кошти на надані стоматологічні послуги ОСОБА_3 на загальну суму 11237,91 грн., а тому вважає, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, у відповідності до статті 185 СК України батько дитини має разово покрити половину витрат, які вона понесла, що становить 5618,95 грн.

Просить суд стягнути ці кошти з відповідача на її користь.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем відшкодовано позивачці половину коштів, витрачених на стоматологічні послуги, надані сину ОСОБА_3 , шляхом зарахування їх на рахунок останнього 4 платежами на загальну суму 7195грн.

У апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Щур О.В. покликається на незаконність вказаного рішення в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки відповідач не виявив бажання особисто надати пояснення у суді щодо цільового призначення перерахованих на рахунок сина коштів, а суд відмовив у задоволенні клопотання про визнання явки ОСОБА_2 обов`язковою, то висновки суду щодо фактичної сплати відповідачем коштів саме на лікування дитини є припущенням, довідки АТ «Приватбанку» про зарахування коштів не є належними доказами оплати ним саме стоматологічних послуг, наданих сину. Позивачка заперечує спілкування із відповідачем, що виключає домовленість між батьками щодо спільної участі у матеріальному забезпеченні дитини, яка потребує значних коштів на лікування та реабілітаційні заходи.

Вважає, що оскільки позивачкою належним чином доведено наявність хвороби у дитини, яка потребує значних коштів на лікування, оплату лікування сина, то у суду були відсутні підстави для відмови у задоволенні її вимог, так як у справі відсутні належні докази неможливості надання батьком дитини такої допомоги..

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Удод В.Ф. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Вказує, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач оплатив послуги стоматологічної клініки на лікування сина шляхом зарахування коштів 4 платежами на рахунок сина, відкритий у АТ «Приватбанк». Доводить, що суд дав правильну оцінку наданим позивачкою доказам та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішенням Березнівського районного суду у справі №555/2246/18 ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Син сторін ОСОБА_4 через вади здоров`я потребує ортодонтичного лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки від 29.11.2019 року ОСОБА_5 було проведено ортодонтичне лікування.

На підтвердження понесених позивачкою додаткових витрат на лікування сина нею надано копії квитанцій та фіскальних чеків, що знаходяться на а.с.10-17,26-38.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до заявлених позовних вимог і наданих позивачем документів, витрати на лікування дитини становлять 11237,91 коп., а 50% витрат складають 5618 грн. 95 коп.

Місцевим судом також було встановлено та сторонами не заперечувалося того факту, що ОСОБА_2 в AT КБ «ПриватБанк» було відкрито сину ОСОБА_5 рахунок, платіжну картку «ЮНІОРА» терміном дії з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року.

Про існування та користуванням сином вказаною карткою позивачці було відомо, чого остання не заперечувала у судовому засіданні місцевого суду.

На картку 03.01.2019 року відповідачем було перераховано грошові кошти в сумі 1400 гривень, 03.02.2019 року перераховано грошові кошти в сумі 1400 гривень, 03.03.2019 року перераховано грошові кошти в сумі 1400 гривень та 26.05.2019 року перераховано грошові кошти 2995 грн., що підтверджується довідками з АТ КБ «Приватбанк», які в період з 1 січня по 1 червня 2019 року були зняті, а сам рахунок 22.01.20 року закритий.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказував на те, що вищевказаний рахунок сину у банку був відкритий з метою перерахування ним коштів для оплати ортодонтичного лікування дитини. Вказані обставини у місцевому суді підтвердив і його представник.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оплата відповідачем послуг стоматологічної клініки на лікування сина, купівлю ліків підтверджується належними доказами, а доводи апеляційної скарги з цього приводу не ґрунтуються на встановлених обставлених справи та зібраних доказах.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивачка звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір за подачу нею апеляційної скарги підлягає віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Щуром Олександром Валерійовичем залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Судовий збір за подачу ОСОБА_1 апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 2.06.20

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.