ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2020 року

м. Харків

справа № 639/1393/20

провадження № 22-з/818/156/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

заінтересована особа: ОСОБА_4 ,

особа, дії якої оскаржуються: начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Іваницька Альона Олегівна;

особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Писаренко Олена Сергіївна,

особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисаков Євген Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, начальника виконавчої служби Дилбаряна Арама, виконавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, начальника виконавчої служби Дилбаряна Арама, виконавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В обгрунтування скарги зазначив, що на виконанні Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження №56676098, з виконання виконавчого листа №1-12/07 виданого 06 січня 2017 року Апеляційним судом Харківської області про стягнення з нього і ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 на відшкодування спричинених злочинів матеріальних збитків 4 712,20грн. та моральної шкоди 200 000грн. Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Писаренко О.С. від 02 липня 2018 року відкрито виконавче провадження. 23 серпня 2018 року постановою цього ж державного виконавця внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2018 року, а саме, виправлено помилку у процесуальному документі, зазначивши що виконавчий документ є дублікатом, та сума виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника становить 20 171,22грн. 22 листопада 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Іваницькою А.О. в рамках цього виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на належне йому майно. Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Лисакова Є.С. від 12 лютого 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Експерт-2012». Вважає, що зазначені постанови є незаконними, оскільки не відповідають вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», в постанові від 12 лютого 2020 року містяться помилки; постанови від 02 липня 2018 року, 23 серпня 2018 року, 22 листопада 2018 року не скріплені печаткою та не підписані; постанова від 12 лютого 2020 року не містить авансового внеску. Також зазначив, що рішення на підставі якого було видано виконавчий документ не набрало законної сили.

Просить суд:

скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Писаренко О.С. від 02 липня 2018 року про відкриття виконавчого провадження;

скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Писаренко О.С. від 23 серпня 2018 року про виправлення помилки у процесуальному документі;

скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Іваницько`ї А.О. про про арешт майна боржник;

скасувати постанову головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Лисакова Є.С. від 12 лютого 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 05 березня 2020 року матеріали даної справи передано на розгляд за підсудністю Харківському апеляційному суду на підставі положень ч.1 ст.448 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2020 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Суд, вислухавши пояснення з`явившихся осіб, перевіривши доводи, викладені боржником в обґрунтування скарги, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.2, ч.2 ст.7, ч.3 ст.8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні дговори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому Законом.

Працівник органу державної виконавчої служби користується правами і виконує обов`язки, передбачені Законом.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, право на звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за правилами цивільного судочинства пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом, а також у випадку якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані.

Враховуючи те, що нормами КПК України не встановлено порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб щодо виконання судового рішення, яким задоволений цивільний позов у кримінальному провадженні, то в силу вимог частини п`ятою статті 128 КПК України таке оскарження має відбуватися у порядку встановленому ЦПК України.

Отже, оскільки юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, суд вважає, дана скарга має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №752/14248/18.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Виходячи з аналізу вказаної норми права норм права, слід дійти висновку, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод, законних інтересів.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року за № 6, строки звернення заявника зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року ОСОБА_1 засуджений за п.п.4.12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання 15 років позбавлення волі, за ч.2 ст.263 КК України до покарання 2 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України до покарання 1 рік обмеження волі, за ч.З ст.357 КК України до покарання 2 роки обмеження волі; на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 призначено покарання 15 років позбавлення волі; ОСОБА_3 засуджений за п.п.4,12 ч.2 ст. 115 КК України до покарання 15 років позбавлення волі, за ч.2 ст.263 КК 'України до покарання 3 роки позбавлення волі, за ч.З ст.357 КК України до покарання 1 рік обмеження волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 15 років позбавлення волі. Цим вироком постановлено стягнути з засуджених солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричиненого злочинами матеріальних збитків 4712грн. 20коп., моральної шкоди 200000грн.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 травня 2007 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року змінено, постановлено виключити із вироку кваліфікацію дій засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за. п.4 ч.2 ст. 115 КК України як таку, що не знайшла свого підтвердження та вважати ОСОБА_1 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.263, частинами 1, 3 ст.357 КК України, а ОСОБА_3 - за сукупністю злочинів, передбачених п.12 ч.2 ст. 115. ч.2 ст.263, ч.3 ст.357 КК України, до покарання, призначеного судом; виключено з вироку як таке, що не грунтується на законі посилання суду на акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 як на доказ наявності у нього з ОСОБА_1 попередньої змови на умисне вбивство ОСОБА_9 : у решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 січня 2017 року видано дублікати виконавчих листів по кримінальній справі №1-12/07 від 19 червня 2007 року про стягнення із засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричинених злочинами матеріальних збитків 4 712,20грн., моральної шкоди 200 000грн. та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

06 січня 2017 року Апеляційним судом Харківської області видано дублікати виконавчих листів №1-12/07 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 на відшкодування спричинених злочинів матеріальних збитків 4 712,20грн. та моральної шкоди 200 000грн., які було пред`явлено на виконання до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року заяву адвоката Токарєва А.О. в інтересах потерпілої (стягувача) ОСОБА_4 про виправлення описки у дублікатах вищевказаних виконавчих листів залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року заяву ОСОБА_4 про приведення дублікату виконавчих листі до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» - залишено без задоволення.

Матеріали справи свідчать, що на підставі дублікатів виконавчих листів відносно боржника ОСОБА_1 постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Писаренко О.С. від 02 липня 2018 року відкрито виконавче провадження.

23 серпня 2018 року постановою цього ж державного виконавця внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2018 року, а саме, виправлено помилку у процесуальному документі, зазначивши що виконавчий документ є дублікатом, та сума виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника становить 20 171,22грн.

22 листопада 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Іваницькою А.О. в рамках цього виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на належне йому майно.

06 листопада 2019 року головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області було описано та арештовано майно боржника, а саме: 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Лисакова Є.С. від 12 лютого 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Експерт-2012» для надання звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення початкової вартості вищевказаної квартири.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на захист своїх прав звертався до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, оспорював правомірність видачі дублікатів виконавчих листів, вирішувалось питання про виправлення помилок у виконавчому листі та приведення їх у відповідність до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується розгляду скарги по суті, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень ст.18, ст.48, ст.56, 57 Закону виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Як вже зазначалось вище, постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Писаренко О.С. від 02 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження.

23 серпня 2018 року постановою цього ж державного виконавця внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 липня 2018 року, а саме, виправлено помилку у процесуальному документі, зазначивши що виконавчий документ є дублікатом, та сума виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника становить 20 171,22грн.

22 листопада 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Іваницькою А.О. в рамках цього виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на належне йому майно.

06 листопада 2019 року головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області було описано та арештовано майно боржника, а саме: 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Лисакова Є.С. від 12 лютого 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Експерт-2012» для надання звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення початкової вартості вищевказаної квартири.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, за результатами дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення скарги, оскільки під час здійснення виконавчих дій в рамках ВП № 56676098 з примусового виконання виконавчого лист 1-12/07 від 06 січня 2017 року виданого на підставі вироку Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року, державні виконавці діяли діяв у межах повноважень та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

Скаржник вважає постанови державного виконавця незаконними, як такі, що не відповідають вимогам ст.4 Закону, які пред`являються до виконавчих документів.

Суд звертає увагу на те, що скаржником помилково ототожнюються виконавчі документи та документи виконавчого провадження «рішення виконавців».

Так, перелік виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню викладений у ст. 3 Закону, якою встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Стаття 4 вказаного Закону, на яку посилається скаржник, передбачає вимоги саме до виконавчого документу, а не до документу, яким оформлюється рішення виконавця.

В даному випадку ОСОБА_1 оскаржує постанови державних виконавців, а не виконавчий документ, тому доводи щодо невідповідності рішень державного виконавця вимогам ст.4 Закону є безпідставними.

Дудка вказує, що постанови державних виконавців не підписані та не скріплені печаткою.

Між тим, із пояснень ОСОБА_1 встановлено, що без підписів та печаток ним були отримані копії постанов державних виконавців. Направлення на адресу ОСОБА_1 неналежним чином посвідчених копій постанов державних виконавців не є підставою для скасування та визнання таких постанов незаконними.

ОСОБА_1 вказує, що рішення на підставі якого було видано виконавчий документ не набрало законної сили.

Однак, так доводи спростовуються матеріалами справи. Доказів того, що судове рішення на підставі якого видано виконавчий документ скасовано, оскаржено, визнано таким, що не підлягає виконанню суду не надано.

Частино 3 ст.74 Закону передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, питання про виправлення помилок постановою від 23 серпня 2018 року вирішено в межах повноважень державного виконавця.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахування вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного та керуючись ст.260, 263, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, начальника виконавчої служби Дилбаряна Арама, виконавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 19 червня 2020 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук