Ухвала

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 320/4538/19

провадження № 61-8331ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності незаконним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності незаконним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працює майстром у структурному підрозділі АТ «Укрзалізниця» Мелітопольського локомотивного депо цеху поточного ремонту № 1, № 2 та технічного огляду № 3. Відповідно до своїх обов`язків, зазначених у пункті 7 посадової інструкції, затвердженої 28 червня 2016 року, він несе відповідальність за схоронність матеріальних цінностей, матеріалів та ресурсів. У порушення вимог статті 135-1 Кодексу законів про працю України роботодавець протиправно примусив його підписати 22 травня 2016 року «Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність», але і відповідно до цього договору він несе відповідальність виключно до матеріальних цінностей, які приймає, а також не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода спричинена не з його вини, дія цього договору розповсюджується на весь час роботи з майном та іншими дорученими працівнику матеріальними цінностями.

21 березня 2019 року він заступив на зміну відповідно до графіку змінності о 7 год 30 хв. Будь-яких дій з електровозом ВЛ-1 ЇМ № 133 у цю зміну не проводилось. Де знаходився до і після 7 год 30 хв електровоз ВЛ-11М № 133 або те, що від нього залишилося, та які маневри і дії з ним проводились до 19 год 30 хв йому не відомо та не встановлено записами диспетчера. Відповідач не приймав комплектність та йому невідомий стан електровозу ВЛ-11М №133, або те, що від нього залишилось. Його не залучено до відчинення електровозу як відповідальну особу та не вимагали надати будь-які пояснення відповідно до засад частини першої статті 149 Кодексу законів про працю України. 21 березня 2019 року приблизно о 16 год 30 хв виконуючий обов`язки старшого майстра цеху ТО-3 ПР-1 електровозів ОСОБА_2 відчинив електровоз ВЛ-11М № 133 , що знаходився на тракційних коліях депо біля східної частини цеху ЕРС. Усі вікна та двері були закриті і заварені електрозваркою. Ці обставини встановлені комісією, що відображено протоколом оперативної наради при головному інженерові Мелітопольського локомотивного депо 29 березня 2019 року, а саме: «Діями невстановлених осіб, скоївших крадіжку комплектуючих деталей з електровозу ВЛ-11М № 133 Мелітопольському локомотивному депо спричинені матеріальні збитки на суму 119 926,06 грн. У результативній частині протоколу головним інженером в перевищення влади затверджено: «Змінному майстру цеху ТО-3, ПР-1 електровозів ОСОБА_1 за невиконання вимог пунктів 3.2, 3.3 та 3.5 наказу начальника депо від 25 січня 2019 року № 25/аг оголосити догану. Керівником структурного підрозділу АТ «Укрзалізниця» начальником Мелітопольського локомотивного депо Дядченко Ю. Ю. винесено наказ від 19 квітня 2019 року № 52/с, яким оголошено йому догану; на підставі вимог статей 130, 132, 135-3, 136 Кодексу законів про працю України бухгалтерії депо, для часткового покриття нанесеної прямої дійсної шкоди внаслідок невиконання пунктів 3.2, 3.3 та 3.5 начальника депо від 25 січня 2019 року № 25/аг «Про забезпечення схоронності тягового рухомого складу в депо» відраховано із його заробітної плати один оклад.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 19 квітня 2019 року № 52/с у частині пункту 2,4 про притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, стягнути із відповідача незаконно відраховане матеріальне стягнення згідно з наказом від 19 квітня 2019 року № 52/с у розмірі 6 486,50 грн, зупинити щомісячне відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 до набрання рішенням суду у справі законної сили.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Дяченко Ю. Ю. від 16 квітня 2019 року № 52/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 у виді догани. Визнано незаконними відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 , які зупинені ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 01 липня 2019 року, та стягнуто із АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 незаконно відраховане матеріальне стягнення згідно з наказом від 19 квітня 2019 року №52/с у розмірі 6 486,50 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодного належного доказу причетності позивача до можливості залишення електровозів у нічний час чи у вихідний день відкритими, що, в свою чергу, могло спровокувати крадіжку комплектуючих з електровозу ВЛ-11М №133 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що винними діями позивача щодо незабезпечення ввіреного йому майна завдано збитків відповідачу, тому дисциплінарне стягнення у вигляді догани та відрахування із заробітної плати є правомірними

23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 23 травня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною, заявником не наведено прикладів протилежної судової практики.

Посилання заявника на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, є безпідставними, оскільки заявник не вказує в якій самі справі він позбавлений можливості спростувати такі обставини.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, є необґрунтованими, оскільки нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності незаконним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик