ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1606/20

Головуючий у першій інстанції - Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/817/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 квітня 2020 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 16.04.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обгрунтування позову посилалась на те, що сторони перебували у шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Чернігівському національному технологічному університеті на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Щороку за навчання потрібно сплачувати кошти в розмірі 16820 грн. Оскільки відповідач на даний час офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, позивач в позові просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у ЧНТУ в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, на період її навчання у Чернігівському національному технологічному університеті, до 30.06.2023, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 24.02.2020. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки в розмірі 700,00 грн щомісяця, на період її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років, відповідатиме закону та встановленим у справі обставинам. При цьому судом враховано доходи сторін, а також те, що відповідач одружений, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей та дружина, які мають індивідуальні захворювання, що потребують лікування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Захаров Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2020, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У скарзі заявник посилається на те, що дружина відповідача та діти від другого шлюбу мають хронічні хвороби, які є фактично невиліковними, потребують постійного медичного нагляду та медикаментозного лікування для підтримання задовільного стану здоров`я, потребують постійних матеріальних затрат. Окрім медичного лікування потребують також витрат на продукти харчування, одяг, навчання, розвиток, тощо.

В обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що із заробітної плати відповідача ідуть постійні відрахування у розмірі 50 % за постановою ВП 3206913, на погашення заборгованості по аліментах, яка виникла при стягненні з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення нею 18 років.

Таким чином, відповідач на теперішній час, враховуючи всі відрахування, має лише половину заробітку (менше ніж 50 %) і відрахування з нього додатково 700 грн щомісячно є непід`ємною сумою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.04.2020 без змін. В обгрунтування посилається на законність судового рішення, та необґрунтованість апеляційної скарги. Зазначає, що сума в 700 грн, що присуджена на дитину до завершення її начання, не може вважатись надмірною, оскільки не покриває навіть половини вартості її навчання за місяць, не враховуючи додаткових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу, який розірвано (а.с. 7), мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3 зв.стор.), яка проживає разом з матір`ю (а.с. 3). ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу юридичного факультету Чернігівського національного технологічного університету, денної форми навчання. Термін закінчення навчання - 30.06.2023 (а.с. 2).

З договору про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 02.08.2019 № 1895 укладеного між Чернігівським національним технологічним університетом (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), вбачається, що університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання ОСОБА_3 (одержувач) освітньої послуги, загальна вартість якої за весь строк навчання станом на 02.08.2019 становить 67 280 грн (а.с. 5-6).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вдруге одружений (а.с. 35), має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей (а.с. 36, 37). Проживають разом в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї від 12.03.2020 № 5141, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 38).

З виписних епікризів №№ 3254, 9350, 3794, 2208 КНП Чернігівської міської лікарні № 2 вбачається, що дружина відповідача хворіє на власні захворювання, частина яких носить хронічний характер (а.с. 39-42).

Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 497 від 08.06.2019, виписка-направлення на СКВК від 18.04.2018 доньки відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 містить записи, про відповідні захворювання, частина яких є хронічними (а.с. 43-46).

Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 490 містить повний діагноз ОСОБА_6 , сина відповідача, який має захворювання та потребує відповідного лікування та реабілітації (а.с. 49).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 , виданої ФОП ОСОБА_7 , відповідач працює менеджером в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами та має дохід за 2019 рік 40 576,48 грн (а.с. 59).

Матеріали справи містять копію постанови держаного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.09.2017 ВП № 3206916, згідно якої звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ОСОБА_7 , здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 50 % заробітної плати (25 % - як поточний платіж, 25 % - в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 01.09.2017 становить 37 609, 34 грн) (а.с. 62).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки в розмірі 700,00 грн щомісяця, на період її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років, відповідатиме закону та встановленим у справі обставинам. При цьому судом враховано доходи сторін, а також те, що відповідач одружений, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей та дружина, які мають індивідуальні захворювання, що потребують лікування, проте відповідач не довів не можливість сплачувати аліменти на повнолітню дитину.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів врахував положення ст. 182 Сімейного Кодексу України та те, що дитина продовжує навчання, не працює, знаходиться на повному утриманні матері, яка і несе витрати на оплату за навчання.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частина 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні суми матеріальної допомоги суд має враховувати вартість навчання, інші витрати пов`язані з навчанням та ступінь матеріальної допомоги іншого із батьків (позивача).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що донька сторін навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, а тому вона потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення судом розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 700,00 грн щомісячно з врахуванням майнового стану відповідача, знаходження на його утриманні нової дружини та двох неповнолітніх дітей, які мають хронічні захворювання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржене рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду посилання, на те, що нова дружина відповідача та діти від другого шлюбу мають хронічні хвороби, які є фактично невиліковними, потребують постійного медичного нагляду та медикаментозного лікування для підтримання задовільного стану здоров`я, потребують постійних матеріальних затрат, медичного лікування потребують витрат на продукти харчування, одяг, навчання, розвиток, тощо.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, суд вірно встановив дійсні обставини справи.

Під час розгляду справи судом враховано вік та стан здоров`я неповнолітніх дітей відповідача, їх матеріальні потреби, перебування дитини сторін на утриманні матері, майновий стан позивача та відповідача.

Відтак, доводи апеляційної скарги, в тому числі і посилання відповідача щодо позбавлення його батьківських прав згідно рішенння Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.10.2016 у справі 750/7380/16-ц щодо доньки ОСОБА_3 , не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 03.06.2020.

Головуючий Судді :