Справа № 509/6930/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника селищної ради - Королюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна тітка ОСОБА_4 . За часів життя вона у шлюбі ніколи не перебувала, її батьки та єдиний син ОСОБА_5 померли раніше за неї, онуків вона не мала. Рідний брат померлої та батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому на час смерті ОСОБА_4 позивач як племінник залишився єдиним її найближчим родичом та має право на спадщину як спадкоємець другої черги за правом представлення. Але документальні докази родинного зв`язку з спадкодавцем ОСОБА_4 в нього відсутні. Спадкодавець ОСОБА_4 , її рідний брат та батько позивача, так само як у подальшому й позивач, народилися у Кустанайській області Казахстану. Зі слів батька позивачеві відомо, що через оголошення його діда ОСОБА_7 «ворогом народу» в дитинстві його батько з сестрою ОСОБА_4 певний час виховувались в різних дитячих будинках, при цьому його сестра отримала інше прізвище. З 1991 року ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Періодично він приїзжав до тітки в гості та про її смерть дізнався від сусідки, яка повідомила про це по телефону. Позивач власним коштом організував поховання ОСОБА_4 , особисто отримав медичну довідку про причину її смерті та свідоцтво про смерть. Про факт родинних відносин позивача з померлою ОСОБА_4 відомо сусідам останньої.

Позивач постійно проживає в Росії та з метою оформлення права на спадщину 16.01.2018 року уклав з ТОВ «3В Консалтінг» у м.Москв договір доручення №002/18 та видав відповідну довіреність, згідно з якою уповноважив трьох працівників ТОВ «3В Консалтінг» вести його справи та представляти інтереси, пов`язані з отриманням спадщини після смерті тітки ОСОБА_4 .. Довіреність було нотаріально посвідчено нотарусом м.Москва ОСОБА_8 та зареєстровано у реєстрі за №77/844-н/77-2018-2-74. Також ця нотаріус засвідчила справжність підпису позивача на його заяві про прийняття спадщини ОСОБА_4 та зареєструвала цю нотаріальну дію в реєстрі за номером №77/844-н/77-2018-2-75. Позивач стверджує, що таким чином він реалізував своє право на подання заяви про прийняття спадщини в строки, визначені положеннями ст.1270 ЦК України, але з невідомих йому причин заява про прийняття спадщини не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Після відкриття спадщини ОСОБА_4 невідомі особи намагалися неправомірно заволодіти її спадковим майном шляхом підробки документів та вчиненням шахрайських дій, тому на думку позивача свого часу саме ці особи могли створити перешкоди для реалізації ним права на прийняття спадщини.

Позивач просить суд встановити юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого він є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в два місяці після набрання судовим рішенням законної сили.

Провадження у справі було відкрито ухвалою від 27 грудня 2019 року.

Відповідач Таїровська селищна рада надала суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач був обізнаний про факт смерті ОСОБА_4 та в межах строків, встановлених для прийняття спадщини, знаходився на території України. Позивач 16.01.2018 року видав довіреність на представництво юридичною компанією його інтересів, але ця компанія не відправила нотаріусу заяву позивача про прийняття спадщини. Спірні спадкові відносини регулюються законодавством України, а ЦК України не передбачає можливість прийняття спадщини через представника, тому спадкоємець майна в Україні повинен самостійно оформити таку заяву про прийняття спадщини, яку він може надіслати поштою, при цьому справжність підпису такого спадкоємця на заявах має бути нотаріально засвідченою. Позивач не вчинив визначених законом дій, незважаючи на відсутність дійсних перешкод для прийняття спадщини. Ці причини не є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення належних та передбачених законодавством дій. Звертаючись до суду позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ним належним чином прийнято спадщину у передбачений законом строк, а також доказів того, що його проживання за межами України у вказаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Відповідач Одеська міська рада також направила до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що з доданих до позову документів неможливо встановити родинний зв`язок позивача із померлою ОСОБА_4 , а надані позивачем докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми. Позивачем не надано доказів його звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.10.2019 року по справі №520/1738/19 спадщину ОСОБА_4 , що складається з квартири за адресою АДРЕСА_1 , визнано відмерлою. Це рішення набуло законної сили, а тому відсутні підстави для звернення позивача із зазначеним позовом до суду.

У своїй відповіді на відзиви відповідачів позивач звернув увагу суду на те, що кожний з відповідачів у своїх відзивах замовчує факти вчасного належного оформлення позивачем заяви про прийняття спадщини та здійснення невідомими особами дій, спрямованих на злочинне заволодіння спадковим майном ОСОБА_4 з використанням завідомо підроблених документів. Твердження про те, що всі надані позивачем докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми є голослівними, оскільки ніяк не конкретизовані та нічим не підтверджені. Відповідачі із заявами про те, що додані позивачем до справи документи викликають сумнів з приводу їх достовірності або є підробленими до суду не зверталась. Відразу після похорон ОСОБА_4 він повернувся до Росії та вже там вчиняв дії для прийняття спадщини. На думку позивача наданими ним доказами підтверджується, що він своєчасно вжив всі залежні від нього заходи для прийняття спадщини, але з невідомих причин заява про прийняття спадщини не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини. В умовах правової невизначеності відповідно до вимог ЦПК України саме покази свідків можуть підтвердити взаємовідносини померлої із позивачем, а діюче законодавство не передбачає перешкод для звернення до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини у разі набуття законної сили іншим рішенням суду про визнання цієї спадщини відумерлою.

Ухвалою суду від 14.02.2020 року було задоволено заяву представника позивача, накладено арешт на спадкове майно та заборонено вчиняти відносно нього будь-які дії, а також роз`яснено відповідачам право звернення до суду із заявою про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 25.03.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та залучено її до розгляду справи як третю особу, оскільки 28.12.2019 року на підставі договору купівлі-продажу вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше належала померлій ОСОБА_4 , а рішення по справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї зі сторін.

Представник третьої особи адвокат Гусаров О.Л. надав суду письмові пояснення, у яких заявлені позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечував, посилаючись на те, що у позовній заяві ОСОБА_2 відсутні посилання на обставини, які б об`єктивно свідчили про поважність причин пропуску ним встановленого законодавством України строку для прийняття спадщини. Навпаки, з позову вбачається, що непереборних чи істотних труднощів для вчинення позивачем необхідних дій для прийняття спадщини не було. Так, позивач стверджує та надає докази того, що після смерті ОСОБА_4 приїздив на її похорони, отримував пов`язані з цією подією довідки та свідоцтва, а отже мав об`єктивну можливість подати заяву про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори в м.Одесі. Копії доданих до позовної заяви документів підтверджують лише факт отримання позивачем у січні 2018 року юридичних та нотаріальних послуг в м.Москва (РФ), але жодним чином не можуть свідчити ні про належне виконання ним вимог ст.1269 ЦК України, ні про поважність причин пропуску ним строку прийняття спадщини. Тому на думку представника третьої особи підстав для задоволення вимог позивача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини немає. Як вбачається із позовної заяви, прізвища усіх родичів позивача і місця їх народження є різними, а будь-яких інші відомості щодо кровної спорідненості позивача із спадкодавцем відсутні. Тому, на думку представника третьої особи, за існуючих обставин суд не може достеменно встановити факт родинних відносин лише на підставі довільних переказів позивачем розповідей покійного батька про історію їх сім`ї. Не зазначення позивачем причин та доказів неможливості одержати або відновити документ, що посвідчує факт родинних відносин, а також відсутність довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів є достатньою підставою для відмови в позові і в частині встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року задоволено заяву представника позивача та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 22.05.2020 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року представнику третьої особи було відмовлено у задоволенні його заяви про скасування заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні 17.06.2020 року представник позивача адвокат Прилепський І.А. позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, наведені у позовній заяві.

Представник Таїровської селищної ради у судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що письмові докази родинних зв`язків позивача з померлою ОСОБА_4 та прийняття ним її спадщини не надані, а покази свідків не є прямими доказами родинних відносин.

Одеська міська рада про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання представник цього відповідача не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду справи через дію карантинних заходів у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Передбаченим ч.4 ст.212 ЦПК України правом звернення до суду із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів третя особа не скористалась.

За наявністю підтверджень про належне повідомлення Одеської міської ради та третьої особи ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи, з врахуванням наявності в матеріалах справи відзиву Одеської міської ради на позовну заяву та пояснень представника третьої особи щодо суті позовних вимог, у відповідності до положень ст.223 ЦПК України суд вважає можливим здійснити розгляд даної справи на підставі наявних у справі матеріалів у відсутності представника Одеської міської ради, а також третьої особи або її представника.

Вислухавши пояснення представників позивача та Таїровської селищної ради, а також покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , яке видано Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №7977 від 02.08.2017 року.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

26 лютого 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. видала на ім`я ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 .

В рамках кримінального провадження №0000019 за ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2018 року за фактом використання завідомо підробленого документа, встановлено, що оформлення приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. спадщини померлої ОСОБА_4 відбувалось на підставі підроблених документів особою, якої фактично не існує.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2018 року по справі №520/9759/18 за позовом виконуючого обов`язки керівника Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно:

-визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа №02/2018, зареєстроване в реєстрі за №565, видане 26.02.2018 року ОСОБА_9 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М.;

-скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. від 26.02.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39870059, на підставі якого за ОСОБА_9 визнано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-скасовано запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно №25015321 щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до мотивувальної частини зазначеного рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.10.2018 року по справі №520/9759/18 померлій 29.07.2017 року ОСОБА_4 на праві приватної власності за часів життя належало наступне нерухоме майно:

-квартира, загальною площею 53,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельна ділянка площею 0,100 га, розташована на території АДРЕСА_2 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 014217;

-земельна ділянка площею 1,48 га під №13 у масиві АДРЕСА_3 на території Таїровської селищної ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 045147.

Як показала допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вона знала ОСОБА_4 , яка була її сусідкою. Останніми роками ОСОБА_4 багато спілкувались з нею, оскільки вони були одинокими людьми. Син ОСОБА_4 помер раніше, як й її рідний брат, який проживав в ОСОБА_11 . У розмовах вона періодично згадувала про сина рідного брата ОСОБА_12 , який приїжджав до неї з ОСОБА_11 . ОСОБА_4 також їздила до Москви у гості до позивача. Він надавав ОСОБА_4 матеріальну допомогу, в тому числі на ремонт опалення, який вона не встигла зробити. Після смерті ОСОБА_4 в її квартирі на столі знайшли аркуш паперу з номером телефону позивача.

Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_4 була його сусідкою та він знав її майже 30 років. Чоловіка в неї не було, а її син ОСОБА_14 помер 10 років тому. Після смерті ОСОБА_4 він познайомився з її родичем ОСОБА_15 , який саме й займався організацією та фінансуванням поховання.

Свідок ОСОБА_16 перед судом показав, що він працює у готелі «Роза вітрів» та знав ОСОБА_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті останньої у ресторані готелю був влаштований поминальний обід, який оплатив ОСОБА_17 . Позивач також заздалегідь оплатив поминальний обід на 40-ий день з дня смерті ОСОБА_4 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що вона керує готелем «Роза вітрів» та знала ОСОБА_4 з 2009 року, оскільки належні їм земельні ділянки є суміжними. Чоловіка у ОСОБА_4 ніколи не було, а син помер від туберкульозу. В Москві у ОСОБА_4 жив рідний брат та двоє його дітей. ОСОБА_4 їздила до рідного брата в ОСОБА_11 , а син брата - ОСОБА_19 приїзжав до неї в Одесу, допомагав матеріально, надавав гроші на опалення. Перед смертю ОСОБА_4 розповідала свідкові, що бажає оформити заповіт на сина брата ОСОБА_12 . На похорони ОСОБА_4 позивач приїхав з донькою, він замовляв поминальні обіди в ресторані готелю «Роза вітрів».

Вказані покази свідків є логічними, послідовними, доповнюють один одного, при тому, що узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та не суперечать іншим доказам по справі, а тому підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість суд не має.

Так, рахунком-фактурою б/н від 04.08.2017 року, квитанціями до прибуткових касових ордерів №161 від 30.07.2017 року та №201 від 08.09.2017 року також підтверджено, що позивач поніс витрати у зв`язку з похованням ОСОБА_4 .

Згідно з свідоцтвом про народження позивача його батьком був ОСОБА_6 ..

З наданих стороною позивача листів з конвертами поштових відправлень на адресу батька позивача ОСОБА_6 вбачається, що їх автор ОСОБА_4 звертається до адресата як до рідного брата.

Згідно з свідоцтвом про смерть батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З врахуванням вищенаведених встановлених у судовому засіданні обставин, оцінивши їх у сукупності суд вважає, що позивач дійсно є рідним племінником ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З аналізу цих норм права можна зробити висновок, що прийняття спадщини є особистісним правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину у виді звернення із відповідною заявою, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки.

Згідно з ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Зазначену Конвенцію ратифіковано Верховною Радою України 10.11.1994 року, вона набула чинності для України з 14.04.1995 року і, крім іншого, застосовується у відносинах України з Російською Федерацією.

Позивач є громадянином Росії та постійно проживає на території в Російської Федерації.

16.01.2018 року позивач звернувся до нотаріуса міста Москва Овсяннікової Т.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_4 та, таким чином, висловив свій намір та однозначне бажання цю спадщину прийняти. Нотаріус засвідчила справжність підпису позивача на цій заяві та зареєструвала цю нотаріальну дію в реєстрі за номером №77/844-н/77-2018-2-75.

Крім цього, 16.01.2018 року позивач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «3В Консалтінг» у м.Москва договір доручення №002/18, відповідно до п.1.1 якого позивач доручив ТОВ «3В Консалтінг» приняти від його імені спадщину після смерті ОСОБА_4 та здійснити збір документів, що підтверджують його спорідненість з померлою для цілей оформлення спадщини.

Цього ж дня позивачем було видано, а нотаріусом м.Москва ОСОБА_8 посвідчено та зареєстровано у реєстрі за №77/844-н/77-2018-2-74 відповідну довіреність, згідно з якою позивач уповноважив трьох працівників ТОВ «3В Консалтінг» вести справи та представляти його інтереси, пов`язані з отриманням спадщини після смерті рідної тітки ОСОБА_4 .

При вирішенні питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає за необхідне розмежувати обставини щодо вчинення дій, направлених на реалізацію позивачем свого права на прийняття спадщини, та обставини, що пов`язані з направленням цієї заяви про прийняття спадщини нотаріусу в Україні.

Така позиція суду відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності як загальним засадами цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а також узгоджується з правовим висновком, що міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2019 року по справі №554/880/18.

В силу ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку прийняття спадщини суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3 п.24 його постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вирішуючи по суті позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , суд звертає увагу на те, що наявними у матеріалах справи письмовими доказами беззаперечно доведено своєчасність вжиття спадкоємцем ОСОБА_2 всіх залежних від нього заходів для прийняття спадщини, в тому числі шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем свого проживання за межами території України, проте ця заява з незалежних від позивача причин не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини в Україні і саме це створило об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини позивачем.

При таких обставинах суд вважає, що строк прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважних причин, а його спадкові права та законні інтереси підлягають судовому захисту шляхом визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини в порядку, встановленому ч.3 ст.1272 ЦК України.

При цьому суд критично оцінює заперечення відповідачів та третьої особи проти задоволення цього позову, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, не засновані на законі та ним спростовуються.

Так, відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, але й у доведенні їх переконливості.

Суд додатково звертає увагу на те, що в силу ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Але на підтвердження своїх доводів проти позову відповідачі та третя особа до наданих суду відзивів та пояснень жодного доказу не додали.

З іншого боку, обравши способом захисту права подання позову про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач виконав свої процесуальні обов`язки, пов`язані з тягарем доказування по справі, довів перед судом як фактичні, так й правові підстави своїх позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України, ст.ст.1262,1266,1270 ЦК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є племінником ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , тривалістю в два місяці після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко