Справа № 344/4709/20
Провадження № 2/344/2240/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

за участі представників позивача Маринчака О.С., Шунтова О.М.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним та скасування наказу № 02-7-к від 19 березня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 16.12.2019 року його було призначено виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області. 17.12.2019 року ним було подано повідомлення про потенційний конфлікт інтересів щодо рідного брата ОСОБА_2 - працівника Тисменицького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області. Жодної відповіді на повідомлення не надходило. Натомість, з невідомих причини, без будь яких обґрунтованих пояснень позивача 19.03.2020 року було повідомлено про звільнення, після чого позивач був доставлений в Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр де його було госпіталізовано. З 19.03.2020 року позивач перебував на лікарняному. Згідно наказу про звільнення від 19.03.2020 року № 02-7-к позивача звільнено на підставі п. 4 ст. 41 КЗпП, п. 6 ч. 1 ст. 29 та ч. 2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції». Позивач вважає такий наказ незаконним та таки, що підлягає скасуванню, оскільки він повідомив про потенційний конфлікт інтересів, не було застосовано інші заходи врегулювання конфлікту інтересів, та він не перебував у прямому підпорядкуванні свого рідного брата, а тому не міг бути звільнений на підставі п. 4 ст. 41 КЗпП. Оскільки наказ є незаконним, то позивач підлягає поновленню на посаді зі виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, незаконним звільненням з посади позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 30 000 гривень.

12.05.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки при звільненні позивача відповідачем було дотримано вимог Конституції України, Закону України «Про запобігання корупції», Кодексу законів про працю та інших нормативно правових актів чинного законодавства. Врегулювати питання конфлікту інтересів в інший спосіб було неможливо і тому було прийнято рішення про звільнення позивача. Позивачем не додано жодного доказу щодо не перебування його у прямому підпорядкуванні у близької особи та не обґрунтовано позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди.

06.05.2020 року електронною поштою та 12.05.2020 року поштовим зв`язком до суду надійшла заява ОСОБА_3 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 є директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України , а тому рішення по справі може вплинути на її права та обов`язки, у зв`язку з тим, що нею підписувався наказ про звільнення позивача.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в частині визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з підстав наведених в позовній заяві. Вимогу щодо відшкодування моральної шкоди не підтримали. Також заперечили щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , оскільки вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач не підтримує, а також ОСОБА_3 згідно постанови голови правління Фонду соціального страхування України від 14.05.2020 року звільнена з посади директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку із виявленням невідповідності займаній посаді з дня наступного після закінчення тимчасової непрацездатності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві просив розгляд справи проводити без участі представника Фонду соціального страхування України за наявними в матеріалах справи документами.

Судом ухвалено відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення до участі в справі в якості третьої особи, оскільки позивач не підтримує позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, а також тому, що відповідно до постанови голови правління Фонду соціального страхування України від 14.05.2020 року ОСОБА_3 звільнена з посади директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку із виявленням невідповідності займаній посаді з дня наступного після закінчення тимчасової непрацездатності, таким чином, суд прийшов до висновку, що майбутнє рішення у справі не вплине на права та обов`язки ОСОБА_3

19.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначив, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.12.2019 року позивача призначено на посаду в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на період до дати призначення керівника управління (а.с.11).

В Тисменицькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на посаді начальника відділу медичних і соціальних послуг працює рідний брат позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

На виконання вказаної норми законодавства позивач 17.12.2019 року, на ім`я в.о. директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування ОСОБА_4 . Несторова, подав повідомлення про потенційний конфлікт інтересів (а.с.19-20).

До цього часу жодної реакції від відповідача не надходило, жодного рішення чи пропозиції щодо врегулювання конфлікту інтересів не було прийнято.

На виконання листа директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 21.02.2020 року позивачем знову було повідомлено про потенційний конфлікт інтересів (а.с.22).

06.03.2020 року було складено акт за результатами перевірки на наявність реального конфлікту інтересів при прийнятті рішень начальником (в.о. начальника) управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області Якиміва І.М. стосовно ОСОБА_2 - працівника Тисменицького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (а.с.15-18).

За результатами проведеної перевірки наказів, окремих доручень, розпоряджень, тощо, встановлено відсутність реального конфлікту інтересів у начальника (в.о. начальника) управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області Якиміва І.М. стосовно ОСОБА_2 - працівника Тисменицького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (а.с.18).

19.03.2020 року на підставі Наказу № 02-7-к позивача було звільнено з роботи згідно з п. 4 ст. 41 КЗпП України, п. 6 ч. 1 ст. 29 та ч. 2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» (а.с.12).

Оскаржуваний наказ прийнято з порушенням вимог чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу. Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

Заходи зовнішнього врегулювання конфлікту інтересів, відповідно до ст. 29 Закону України «Про запобігання корупції» здійснюються шляхом:

1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів;

2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень;

3) обмеження доступу особи до певної інформації;

4) перегляду обсягу службових повноважень особи;

5) переведення особи на іншу посаду;

6) звільнення особи.

Відповідно до ч.2 ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції», звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, в тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.

Отже, звільнення особи є крайнім способом врегулювання конфлікту інтересів та може бути застосований, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів не може бути усунений в інший спосіб.

В ситуації позивача відповідач жодним чином не відреагував на його повідомлення та не вжив жодних дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Також при звільненні позивача було порушено норми Кодексу законів про працю України.

Позивача звільнено на підставі п. 4 ст. 41 КЗпП України, відповідно до якого: крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку наявності у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції».

Але, позивач не перебував та міг перебувати у прямому підпорядкуванні свого брата, оскільки позивача було призначено на посаду в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, а його брат працює в Тисменицькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області.

Також брат позивача не був у його прямому підпорядкуванні, оскільки згідно посадової інструкції, начальник відділу медичних та соціальних послуг безпосередньо підпорядковується начальнику Тисменицького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, виконує доручення керівника відділення, несе відповідальність перед начальником відділення за дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку за якісне та своєчасне виконання посадових обов`язків (а.с.24).

Отже, звільнення позивача на підставі вказаної норми є незаконним.

Крім того, до теперішнього часу питання поширення дії Закону України «Про запобігання корупції» на працівників Фонду соціального страхування України законодавством чітко не врегульовано.

Оскільки наказ про звільнення позивача є незаконним, то його слід скасувати і поновити позивача на посадівиконуючого обов`язків начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 20 березня 2020 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Згідно довідки про доходи позивача від 01.04.2020 року № 10, його середньоденна заробітна плата за останніх два місяці роботи становить 1181 грн. 70 коп. (а.с.42).

У зв`язку із звільненням позивача без законної підстави, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 51 994 грн. 80 коп. за період з 20 березня 2020 року по 25 травня 2020 року включно.

Виходячи із положень ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то така вимога не підлягає задоволенню оскільки представники позивача таку вимогу не підтримали в судовому засіданні, усно відмовились від неї .

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач жодних доказів на спростування вимог позивача суду не надав.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 2 522 гривні 40 копійок судового збору на користь держави.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 28, 29, 34 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 41 п.4, 235 Кодексу законів про працю України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263, 268, 273, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним та скасування наказу № 02-7-к від 19 березня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України О.Думи № 02-7-к від 19 березня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язків начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 20 березня 2020 року.

Стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, місцезнаходження якої м. Івано-Франківськ, вул. А. Мельника буд. № 11, код. , на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 березня 2020 року по 25 травня 2020 року в розмірі 51 994 (п`ятдесят одну тисячу дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 80 копійок.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 51 994 (п`ятдесят одну тисячу дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 80 копійок всі обов`язкові платежі та внески.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язків начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області та стягнення з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, середнього заробітку за один місяць в сумі 24 815 грн. 70 коп., з якої підлягають стягнення обов`язкові платежі та внески, допустити до негайного виконання.

Стягнути із управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, місцезнаходження якої м. Івано-Франківськ, вул. А. Мельника буд. № 11, код. , на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UA6026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк апеляційного оскарження рішення суду обчислюється з урахуванням вимог п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2020 року.

Суддя Бабій О.М.