Справа № 654/4110/19
Провадження №2/654/347/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2020 року м. Гола Пристань
Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючої судді - Ширінської О.Х.,
за участі секретаря - Синевид І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначено, що 25.04.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б.н., відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою за користування кредитом 36% річних з терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з неї на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 119859,15 грн., що складається з: 1294,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 118564,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 25.04.2012 по 31.12.2018, а також судові витрати по справі у розмірі 1921 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду належним чином оформлене клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Оскільки відповідач у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, суд при вирішенні спору виходить з наданих позивачем доказів, які містяться у матеріалах справи та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 2 с т. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено ч. 1 ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Умови вчинення договорів визначені Главою 52 ЦК України. Так, за змістом ст.ст. 626-627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. (стаття 638 ЦК України).
Стаття 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, законодавець визначив, що для укладення кредитного договору між юридичною та фізичною особою сторони мають у письмовій формі (в тому числі за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем) досягти згоди щодо розміру кредиту, розміру і порядку нарахування процентів за його користування, строків користування кредитом та строків його повернення. Недосягнення такої згоди, як і недотримання вимог щодо форми, означає відсутність кредитного договору як повноцінного правочину.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір з надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви б.н. від 25.04.2012, що містить у собі анкетні данні позичальника; Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які визначають порядок користування банківською картою, строк дії договору, відповідальність сторін за порушення договору; а також Тарифів банку, якими визначено процентну ставку за користування кредитом, порядок і строки внесення щомісячних платежів, розміри пені. В нижній частині Анкети-заяви міститься текст про згоду клієнта з тим, що дана анкета, а також Умови і Тарифи, розміщені на офіційному сайті банку, складають між сторонами єдиний договір про надання банківських послуг, а також про те, що клієнт ознайомлений з даними Умовами і Тарифами.
Таким чином, перелічені складові вищевказаного договору існують окремо один від одного, не поєднані фізично у спосіб, який би дав можливість пересвідчитись, що при укладанні договору Умови та правила а також Тарифи були саме такими, які надані суду разом з позовом (їх не зшито, не скріплено печаткою установи та підписами сторін тощо). Ані Тарифи, ані Умови не містять на собі підпису відповідача як її вільного і свідомого волевиявлення щодо погодження істотних умов кредитного договору.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Однією з властивостей доказів є достовірність, тобто їх відповідність фактичним обставинам справи (ст. 79 ЦПК України). Аналіз вказаної норми приводить до висновку, що недостовірні докази мають спотворену або хибну інформацію про обставини, які сторона намагається довести за допомогою таких доказів.
Отже, зважаючи на зазначене вище, суд вважає, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг а також Тарифи, не є достовірними доказами обставин, на які посилається АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові, оскільки не містять підпису клієнта і тим самим не дають суду змоги дійти висновку, що вказані Умови і Тарифи дійсно є складовими договору, який укладено між сторонами по справі 25.04.2012 у формі Анкети-заяви і що саме з цими документами ознайомлена і згодна відповідач ОСОБА_1 .
Крім того, за приписом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 винесено постанову у цивільній справі №342/180/17 та викладено висновок про те, що Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи ПриватБанку не можуть вважатися складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником. У такому разі, банк не має права на стягнення відсотків, штрафів та інших сум, нарахування яких передбачено Умовами і Тарифами, однак фактично отримані позичальником кошти (тіло кредиту) мають бути повернуті позикодавцеві.
Отже, суд з урахуванням вищевказаних положень законодавства та висновків ВПВС вважає, що укладений між позивачем і відповідачем договір у формі анкети-заяви не містить істотних умов кредитного договору щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, порядку їх сплати, терміну дії договору і строку повернення кредиту, а також щодо неустойки. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не містять підпису відповідача, а тому не є належним доказом того, що ОСОБА_1 під час укладання кредитного договору була ознайомлена і згідна з даними Умовами і Тарифами.
Відтак, оскільки з боку банку наявні порушення законодавства при укладенні кредитного договору, враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості підлягають задоволенню в частині стягнення тіла кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума судових витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268, 280-284, 288-289 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 623, 1048-1052, 1054 ЦК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О.Х. Ширінська