Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 645/1601/16-ц

провадження № 61-22203св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року в складі судді Бондарєвої І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в складі колегії суддів Бурлака І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який в ході розгляду справи уточнив, та остаточно просив:

- встановити факт його проживання однією сім`єю з 20 вересня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити, що його частка в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить Ѕ частини;

- визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що 29 листопада 1997 року між ним та ОСОБА_4 був укладений шлюб.

З 06 травня 1998 року вони з ОСОБА_3 проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 , яка до одруження належала йому на праві приватної власності.

20 вересня 2005 року шлюб між ними було розірвано, проте фактично вони з ОСОБА_3 продовжили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство.

Після розірвання шлюбу позивач продав ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_2 , яку остання 05 листопада 2007 року відчужила ОСОБА_5 .

Того ж дня ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 , в якій позивач зареєстрував своє місце проживання.

Позивач вказував, що незважаючи на розірвання шлюбу, він постійно проживав з ОСОБА_3 , 18 вересня 2007 року за попереднім договором купівлі-продажу квартири сплатив за квартиру власні кошти у розмірі 2 000 дол. США, покращував у спірній квартирі умови проживання.

Посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва на частку у спільному майні подружжя, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вони з померлою ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, а квартира АДРЕСА_1 є їхнім спільним сумісним майном.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не здійснили належної оцінки наданим позивачем доказам, зокрема, договору про надання послуг електрозв`язку, фотокарткам та попередньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Позивач та його представник не приймали участі у розгляді справи в суді першої інстанції, чим були позбавлені права надавати пояснення, оглядати докази, виступати у судових дебатах з промовою.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У лютому 2020 року ОСОБА_2 подала до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу.

Заперечення мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення є законними та справедливими, ухвалені на підставі фактичних обставин справи. Доводи касаційної скарги є надуманими, а факт проживання позивача з ОСОБА_3 не підтверджено жодними доказами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 29 листопада 1997 року по 20 вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.

З 08 вересня 2005 року ОСОБА_3 знята з реєстрації в цій квартирі та з 17 вересня 2005 року зареєстрована по АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2005 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_2 . У пункті 3 вказаного договору передбачено, що продаж вчинено за 126 250 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 листопада 2007 року ОСОБА_3 продала вищевказану квартиру ОСОБА_5 . Згідно з пунктом 2.1. продаж квартири вчинено за 328 250 грн.

Того ж дня ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . У пункті 2.1. вказаного договору передбачено, що продаж вчинено за 227 250 грн.

З 15 листопада 2007 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Похованням ОСОБА_3 займалась її мати - ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 23 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. заведено нотаріальну справу № 35/2015.

25 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_3 , проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 117/02-31, оскільки відсутній документ, який посвідчує шлюбні відносини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 у задоволення позову про визнання розірвання шлюбу з ОСОБА_3 фіктивним відмовлено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшли правильного висновку про те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири та придбання цього майна за спільні кошти, при цьому, суд правильно визначив, що подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій, правильно застосували наведені вище норми матеріального права, надали належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язаний був довести обставини, на які посилався на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу та набуття ними у спірний період у власність квартири під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, та з цих підстав правильно відмовили у позові.

Факт реєстрації за однією адресою після розірвання шлюбу не свідчить про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відносин, притаманних подружжю, враховуючи, що після продажу квартири ОСОБА_1 був особою похилого віку та не мав іншого місця проживання.

Долучені ОСОБА_1 до матеріалів справи фотокартки не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю, оскільки з них неможливо встановити, хто саме зображений на фотознімках, та час, коли вони були зроблені.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем здійснено покращення умов спільного проживання у квартирі з ОСОБА_3 , а також про те, що він приймав участь у витратах на утримання житла та його ремонт, є безпідставними, оскільки факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, придбання один одному речей, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Посилання позивача на його участь у придбанні спірної квартири, що підтверджується попереднім договором купівлі-продажу від 18 вересня 2007 року, не свідчить, що майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений, а в основному договорі-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 не вказано про отримання завдатку, що входить до загальної вартості квартири.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов