ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на 1/3 частину земельної ділянки пл. 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (належала померлій на праві спільної сумісної власності з відповідачами, на підставі Свідоцтва про право власності №50321393 від 20.12.2015 року). За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, тому право на спадкування за законом одержав позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця), як спадкоємець першої черги.

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки, що належала померлій, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом п`ятої київської державної нотаріальної контори було відмовлено, з тих підстав що не визначені частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності. Проте, позивач позбавлений можливості надати нотаріусу необхідні правовстановлюючі документи на 1/3 частину земельної ділянки на ім`я ОСОБА_5 через те, що не була визначена конкретна частка земельної ділянки спадкодавця у спільній сумісній власності.

Крім цього, 11.12.1993 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули право спільної часткової власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 . 27.09.2008 року право власності на 1/3 частину житлового будинку перейшло від ОСОБА_6 до ОСОБА_3 на підставі договору дарування (реєстраційний номер 1-426). 20.12.2015 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видане Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50321418 земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, без визначення часток.

На підставі зазначеного, представник позивача просила суд визнати,що частка ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становила 1/3 частину. Також, просила визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

31 березня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.05.2020 року відповідачами подано зустрічну позовну заяву про поділ земельної ділянки, в якому зазначили, що задоволення позову ОСОБА_1 призведе до визначення його частки у розмірі 1/3 частини земельної ділянки, а їхня частина земельної ділянки так і залишиться у спільній сумісній власності. Таке положення призведе до порушення їхніх прав, як співвласників земельної ділянки та унеможливить виділення їхніх часток у праві спільної сумісної власності на землю. З огляду на викладене, інші засоби, крім захисту їхніх прав в судовому порядку, відсутні і вони вимушені були звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Тому, вони не мають можливості будь-яким іншим способом визнати за собою право власності на конкретні частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, окрім як визнання цього права в судовому порядку, та зважаючи на те, що вони не можуть укласти договір про поділ (виділ) частини земельної ділянки з померлою ОСОБА_5 , адже відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Виходячи зі змісту ст. 4 ЦПК України, ст. ст. 43, 46-47 ЦПК України неможливо вирішити питання про права осіб, які не є сторонами процесу і у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

На підставі викладеного в зустрічному позові, просили визначити, щочастка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становить 1/3 частини.

А також, просили суд, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Крім цього, просили суд, визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становить 1/3 частини та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалою від 02.06.2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину.

В підготовче судове засідання позивач за первісним позовом та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти задоволення зустрічного позову не заперечують.

Відповідачі за первісним позовом в підготовче судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивача визнають, позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримують.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07.03.2018 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_1 /а.с.11/.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, в тому числі на 1/3 частину земельної ділянки пл. 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на праві спільної сумісної власності з відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 набули право спільної часткової власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 /а.с.14/.

20.12.2015 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видане Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50321418 земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, без визначення часток /а.с.15/.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, тому право на спадкування за законом одержав позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця), як спадкоємець першої черги.

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки, що належала померлій, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом п`ятої київської державної нотаріальної контори було відмовлено, з тих підстав що не визначені частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності.

Позивач позбавлений можливості надати нотаріусу необхідні правовстановлюючі документи на 1/3 частину земельної ділянки на ім`я ОСОБА_5 через те, що не була визначена конкретна частка земельної ділянки спадкодавця у спільній сумісній власності.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). Вказаний правочин укладається усіма співвласниками та посвідчується нотаріусом за їх обов`язкової присутності.

Однак, укласти договір про поділ земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності на даний час немає можливості, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Крім того, чинним законодавством передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України).

Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П .І.Б. ) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ».

Крім цього, позивач та відповідачі не мають можливості будь-яким іншим способом визнати за собою право власності на спадкове майно, окрім як визнання цього права в судовому порядку, зважаючи на те, що вони не можуть укласти договір про поділ (виділ) частини земельної ділянки від імені померлого спадкодавця, адже відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Виходячи зі змісту ст. 4 ЦПК України, ст. ст. 43, 46-47 ЦПК України неможливо вирішити питання про права осіб, які не є сторонами процесу і у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Виходячи з вищезазначених положень законодавства, враховуючи, що частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка належала померлій ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, а невизначення часток не дає можливості сторонам по справі реалізувати своє право на спадкування та визнати право власності, є необхідність визначення частки спадкодавця у розмірі 1/3 частини земельної ділянки в судовому порядку та визнання за сторонами права власності на спадкове майно у зазначеному розмірі.

Керуючись ст. ст. 372, 377, 1218, 1268 ЦК України та статтями4, 10-13 76-81, 258-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 120 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину задовольнити.

Визнати, що частка ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становила 1/3 частину.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянкизадовольнити.

Визначити, щочастка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становить 1/3 частини.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визначити, що частка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становить 1/3 частини.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0573, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська