ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/2882/19

провадження № 22-ц/4809/876/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач), судді Єгорова С.М., Мурашко С.І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Мельник Олена Володимирівна;

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», представник Бабак Ярослава Тарасівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2020 року (суддя Павелко І.Л.).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (далі КНП «КОЛ КОР»), згідно з яким просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» № 73-ад від 12 березня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

- визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» № 77-ад від 18 березня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; - визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» № 80-л від 20 березня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної відділення консультативної поліклініки КНП «КОЛ КОР»;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 березня 2019 року по день винесення рішення у даній справі;

- стягнути з КНП «КОЛ КОР» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Позивач також просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені нею судові витрати у справі, що складаються із судового збору та витрат на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що на підставі наказу головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 12 березня 2019 року № 73-ад її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх посадових обов`язків. На переконання позивача, наказ № 73-ад не містить обставин, що свідчать про порушення нею функціональних обов`язків, передбачених посадовою інструкцією. Посилання на п. 4.1.6. Посадової інструкції медичної сестри не узгоджується з обставинами, наведеними у цьому ж наказі. Відповідачем порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки службового розслідування за фактами, викладеними у заяві гр. ОСОБА_2 , фактично не проводилось. При цьому, стверджується, що особисто громадянку ОСОБА_2 позивач не бачила, з нею не спілкувалася, до маніпуляційного кабінету зазначена громадянка не заходила, забору крові у неї не здійснювала. Звертає увагу, що пояснювальна записка з приводу скарги ОСОБА_2 була відібрана керівництвом лікарні 05 лютого 2019 року, а запис в журналі обліку маніпуляцій відділення консультативної поліклініки, де записано, що ОСОБА_2 була на прийомі для здійснення забору біологічних матеріалів, датується 14 лютого 2019 року. Тобто, пояснювальна записка передувала самій заяві, на підставі якої було оголошено догану.

В подальшому, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни, про що головним лікарем КНП «КОЛ КОР» 18 березня 2019 року видано наказ № 77-ад «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » з підстав відмови від ознайомлення з наказом головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К про відрядження в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; невиконання наказу головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К про відрядження в Кіровоградський обласний військовий комісаріат; перешкоджання роботі гастроентерологічного кабінету відділення консультативної поліклініки 01 березня 2019 і 04 березня 2019 року та невиконання розпоряджень завідувача відділення консультативної поліклініки ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначає, що керівництво обласної лікарні намагалося відрядити її до Кіровоградського обласного військомату з 01 березня по 30 червня 2019 року. Вона повідомила про свою готовність відбути у відрядження, однак на строк, визначений законом, тобто такий, що не перевищує тридцяти календарних днів. Керівництво медзакладу на зазначене уваги не звернуло. До того ж, із самим наказом про відрядження позивач ознайомлена не була. Оскільки відповідачем було проігноровано вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та положення Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, позивач вважає, що невиконання завідомо незаконного наказу про відрядження не є порушенням трудової дисципліни та не повинно мати наслідком накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. При цьому, стверджується, що 01 березня 2019 року та 04 березня 2019 року знаходилася на своєму робочому місці у гастроентерологічному кабінеті, де працювала останні роки, виконувала свої посадові обов`язки та ніяким чином не перешкоджала роботі кабінету. Наказ про відрядження порушує її права, так як вона проживає на значній відстані від війського комісаріату, пребування у відрядження понад 30 днів вплинуло б на неотримання нею індексації до зарплати, а для неї це значна сума.

Відповідно до наказу від 20 березня 2019 року № 80-л позивача було звільнено з займаної посади медичної сестри поліклінічного відділення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставами звільнення працівника зазначено службову записку завідувача відділенням консультативної поліклініки Ю. Кургана, службову записку заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_4 щодо факту псування позивачем двох листків непрацездатності, а також накази від 12 березня 2019 року № 73-ад та від 18 березня 2019 року № 77-ад. ОСОБА_1 наполягає, що заповнення листків непрацездатності не входило до її посадових обов`язків, ніякого інструктажу щодо заповнення листків непрацездатності з нею проведено не було. До того ж, нормативно-правовими актами передбачається можливість виправлення допущених помилок, максимально може бути допущено 2 помилки, таку кількість вона і допустила, що виключає необхідність у виписці дублікатів бланків суворої звітності.

Позивач акцентує увагу на відсутності складу дисциплінарного проступку у її діях або бездіяльності щодо кожного випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, вини, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням трудових обов`язків і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відбулося на підставі незаконних наказів. З огляду на викладене просить скасувати накази відповідача, поновити на попередній роботі з одночасною виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стверджує, що незаконним звільненням їй заподіяна моральна шкода в розмірі 10 000,00 грн., яка полягає у понесенні втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, погіршення здоров`я та інших негативних наслідків.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає (а.с. 98-117 том 1).

Так, стверджується, що позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом своїх прав. До того ж, ОСОБА_1 постійно порушувалась трудова дисципліна та систематично не виконувались посадові обов`язки, за що протягом трудової діяльності вона притягувалась до дисциплінарної та навіть кримінальної відповідальності, додатковим свідчення чого є розголошення конфіденційної інформації шляхом подання позову у даній справі.

Відповідач вважає, що оголошення позивачу догани за наказом №73-ад від 12 березня 2019 року є правомірним, у зв`язку зі встановленими фактами неналежного ставлення останньої до пацієнтів, недотримання правил медичної деонтології, порушення правил підпорядкованості. Сам зміст наказу містить чітке формулювання суті вчиненого порушення.

Про правомірність наказу № 77-ад від 18 березня 2019 року свідчить відмова позивача від ознайомлення з наказом головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 25 лютого 2019 року № 15-К щодо відрядження в Кіровоградський обласний військовий комісаріат і як наслідок його не виконання.

За наслідком псування позивачем двох бланків листків непрацездатності, стало необхідним виписка їх дублікатів, а з урахуванням двох попередніх дисциплінарних стягнень, призвело до застосування до медичної сестри ОСОБА_1 стягнення у виді звільнення, яке відповідач вважає цілком обґрунтованим.

В частині вимоги про стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що позивачем не доведено у встановленому порядку завдання моральної шкоди діями відповідача, а тому пред`явлена до стягнення сума є невмотивованою, завищеною, не відповідає тяжкості та характеру завданої шкоди, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Заперечуючи проти покладення на КНП «КОЛКОР» понесених позивачем витрат на правову допомогу, відповідач також посилається на недоведеність їх наявності.

05 лютого 2020 року позивачем подано до суду додаткові пояснення по суті позовних вимог (а.с. 91-96 том 2).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» № 73-ад від 12 березня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» № 77-ад від 18 березня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» № 80-л від 20 березня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичної відділення консультативної поліклініки КНП «КОЛ КОР»; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 березня 2019 року по день ухвалення рішення у даній справі 12 березня 2020 року в розмірі 63 388,00 грн.; стягнуто з КНП «КОЛ КОР» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди; стягнуто з відповідача судові витрати.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновку про недотримання відповідачем вимог чинного законодавства під час накладення на позивача дисциплінарних стягнень у вигляді двох доган, а в подальшому звільнення. Зазначене є підставою для визнання незаконними та скасування наказів власника, згідно з якими позивача було притягнуто до відповідних видів дисциплінарної відповідальності, та поновлення ОСОБА_1 на посаді сестри медичної відділення консультативної поліклініки КНП «КОЛ КОР».

У зв`язку з поновленням, суд вказав на необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 березня 2019 року по день винесення рішення у даній справі 12 березня 2020 року в розмірі 63 388,00 грн.

Суд погодився з доводами працівника про наявність спричиненої їй діями роботодавця моральної шкоди, визначивши розмір такої шкоди в сумі 5000,00 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині.

В порядку розподілу судових витрат у справі суд, враховуючи час розгляду справи та обсяг доказів, стягнув з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. витрат на послуги адвоката, 3457,80 грн. судового збору. Крім того, 1921,00 грн. судового збору стягнуто з позивача на користь держави.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. На переконання скаржника, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не сприяв повному, об`єктивному і неупередженому розгляду справи.

Так, щодо задоволення вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 12 березня 2019 року № 73-ад, зазначає, що судом не було враховано те, що у даному випадку підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стала не лише заява гр. ОСОБА_2 , а і службова записка завідувача відділення консультативної поліклініки ОСОБА_3 , який є безпосереднім керівником ОСОБА_1 , доповідна записка сестри медичної відділення консультативної поліклініки, пояснювальна записка ОСОБА_1 .

Відповідач категорично не погоджується з висновком суду першої інстанції про фактичне непроведення лікарнею перевірки з приводу заяви ОСОБА_2 , оскільки на виконання наказу головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 01 березня 2019 року № 66-ад було створено комісію для проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заявах ОСОБА_2 та службовій записці ОСОБА_3 , а результати службового розслідування викладені у відповідній довідці від 11 березня 2019 року. Не погоджується відповідач також з тим, що оспорюваний наказ не містить обставин, посилань на порушення працівником конкретних функціональних обов`язків, оскільки у ньому містяться посилання на п. 7.2., пп. 4.1.1. посадової інструкції сестри медичної консультативної поліклініки та на порушення ОСОБА_1 правил етики та деонтології, що встановлені для сестри медичної у п. 24 розділу «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 78 «Охорона здоров`я» та в Етичному кодексі медичної сестри. Стверджує, що пояснення громадянки ОСОБА_2 безпідставно не взяті судом до уваги для оцінки дій позивача. Разом з тим, відповідачем були враховані всі фактичні обставини, які передували винесенню оспорюваного наказу та встановлені комісією, у тому числі пояснювальну записку ОСОБА_1 та результати її попередньої роботи.

В частині задоволення вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 18 березня 2019 року № 77-ад, відповідач вказує на те, що судом не досліджено всі докази, на які він посилався як на підставу своїх заперечень на позов, та які свідчать про проведення КНП «КОЛ КОР» службового розслідування за фактом відмови сестри медичної відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 від виконання наказу головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 19-К щодо відрядження її до облвійськкомату. Судом не враховано, що адміністрація лікарні намагалась ознайомити позивача із наказом про відрядження зранку 28 лютого 2019 року, а не після закінчення робочого часу медсестри ОСОБА_1 , як зазначено у рішенні. Не відповідають дійсності та спростовуються наданими відповідачем доказами також твердження позивача про її знаходження на своєму робочому місці у гастроентеролічному кабінеті з 01 березня 2019 року по 04 березня 2019 року на законних підставах. Наголошується, що задовольняючи зазначену позовну вимогу, суд не зазначив у чому саме полягали порушення та недотримання процедури застосування дисциплінарних стягнень обласною лікарнею, а також безпідставно послався на норми Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 р. № 59, тоді як до спірних правовідносин мають застосовуватись норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Звертається увага, що позивач у своїй позовній заяві не оскаржувала наказ головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 25 лютого 2019 № 15-К, яким було здійснено відрядження працівників до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому питання щодо періоду відрядження не стосується предмета спору.

Щодо визнання незаконним та скасування судом наказу від 20 березня 2019 року № 80-л та поновлення позивача на посаді сестри медичної відділення консультативної поліклініки КНП «КОЛКОР», відповідач, вказує на неналежну оцінку судом наявних у справі доказів та неповне з`ясування фактичних обставин справи. Звертає увагу, що у зв`язку з виробничою необхідністю завідувач відділення переміщує медичних сестер по кабінетах відділення консультативної поліклініки; окремої посади медичної сестри, яка б виконувала функції по заповненню листків непрацездатності не передбачено; Інструкція про порядок заповнення листка непрацездатності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406 не містить вказівки про те, що з працівником, який заповнює листки непрацездатності потрібно проводити інструктажі; за тривалий час роботи позивач ознайомлена зі всіма аспектами роботи відділення консультативної поліклініки і як медична сестра вищої категорії повинна вміти заповнювати листки непрацездатності. На переконання відповідача, працівник має усвідомлювати, що у разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани, до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення у виді звільнення.

В частині судового рішення про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., відповідач вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження лікування позивача в стаціонарі або ж придбання ліків, а тому при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував вимоги розумності і справедливості, характер та наявність чи відсутність самого факту заподіяння позивачу душевних страждань.

Стосовно витрат на правову допомогу зазначається, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували суму заподіяних йому матеріальних збитків у зв`язку з наданням правничої допомоги (чеку, квитанції тощо).

Наголошується також, що судом не враховано надані відповідачем докази систематичного порушення позивачем трудової дисципліни, правил внутрішньою трудового розпорядку та вимог посадової інструкції. Також не взято до уваги звернення колективу відділення консультативної поліклініки від 24 травня 2019 року.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року з підстав, що в ній зазначені, апеляційну скаргу КНП «КОЛКОР» залишено без руху.

Оскільки скаржником у встановлений строк недоліки апеляційної скарги були усунуті, 12 травня 2020 року апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, про що постановлено відповідну ухвалу.

01 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, згідно з яким просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 13-27 том 3). При цьому, заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, за своїм змістом відповідають доводам позовної заяви та письмових пояснень позивача.

Ухвалою від 01 червня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції. У засіданні суду апеляційної інстанції 16 червня 2020 року представник відповідача просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, позивач та представник позивача просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Судом встановлено наступні обставини

Відповідно до наказу від 02 серпня 1985 року № 106-Л ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри нефрологічного відділення Кіровоградської обласної лікарні у зв`язку з закінченням Кіровоградського медичного училища з 01 серпня 1985 року, з 1988 року позивач працювала на посаді медичної сестри відділення консультативної поліклініки лікарні (а.с. 38-39, 64 том 1).

Згідно з наказом від 02 червня 2011 року №124 ОСОБА_1 отримала вищу категорію за спеціальністю «Сестринська справа», а згідно з наказом від 22 квітня 2016 року №112ад - підтвердила вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Сестринська справа» (а.с. 58 том 1).

14 лютого 2019 року громадянкою ОСОБА_2 на ім`я головного лікаря та на ім`я завідувача відділенням консультативної поліклініки КНП «КОЛ КОР» були подані заяви, відповідно до яких просила «відреагувати на поведінку» та «прийняти міри» щодо медичної сестри ОСОБА_1 у зв`язку з ситуацією, що склалася під час виконання забору крові зазначеним медичним працівником (а.с. 145-146 том 1). Так, заявниця вказала, що 14 лютого 2019 року вона була шостою в черзі на забір крові та у зв`язку з цим розраховувала, що зазначена процедура не займе багато часу. Однак, кожного відвідувача медична сестра ОСОБА_1 скеровувала за іншими рукавичками, пробірками, бланками направлень, що займало багато часу. Старша медична сестра, відреагувавши на скарги людей, привела ще одного медичного працівника для забору крові. Натомість, ОСОБА_1 звинуватила старшу медичну сестру у тому, що це саме вона створює конфліктну ситуацію. У зв`язку з викладеним, заявниця ставить під сумнів можливість зайняття ОСОБА_1 посади медичної сестри. Так, зокрема, у заяві на ім`я головного лікаря зазначає: «...недолуга медсестра, яка навіть не може взяти кров з вени з першого разу, а намагається сколоти руки де тільки можна, і кисті руки, хоча вени чітко видно».

Відповідно до доповідної записки сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки ОСОБА_5 від 14 лютого 2019 року повідомляється про звернення до неї громадянки ОСОБА_2 зі скаргою на непрофесійне виконання своїх обов`язків медичною сестрою ОСОБА_1 . Зазначається, що реагуючи на скаргу, старша медична сестра підійшла до маніпуляційного кабінету, де зібралась черга близько 15 чоловік, які поскаржились на тривале обслуговування. На запитання щодо причини скарг відвідувачів отримала відповідь від ОСОБА_1 про те, що у неї все добре, і що старша медична сестра сама створює конфліктну ситуацію. На допомогу ОСОБА_1 старшою медичною сестрою було направлено іншу медичну сестру, якою здійснений забір крові лише у громадянки ОСОБА_6 . Крім того, старша медична сестра повідомляє, що за період з 04 лютого 2019 року до 18 лютого 2019 року отримувала неодноразові скарги на якість роботи ОСОБА_1 від лікаря лаборанта та від старшого лаборанта клінічної лабораторії (а.с. 149-150 том 1).

25 лютого 2019 року завідувачем відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 складено службову записку, за змістом якої доводить до відома головного лікаря, що сестра медична відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 грубо та неодноразово перевищувала свої повноваження та порушувала посадову інструкцію. На медичну сестру ОСОБА_1 надійшла скарга від громадянки ОСОБА_2 щодо грубої поведінки та непрофесіоналізм, порушення ОСОБА_1 етики та деонтології. Повідомляє, що з боку лабораторії обласної лікарні були неодноразові звернення щодо неправильного забору аналізів цією медичною сестрою та відсутність біологічного матеріалу, що призводило до необхідності повторного забору аналізів та скарг пацієнтів. Просить вжити заходи дисциплінарного впливу до ОСОБА_1 (а.с. 147 том 1).

Наказом головного лікаря від 01 березня 2019 року № 66-ад створено комісію для проведення службового розслідування за фактами, викладеними у заявах від громадянки ОСОБА_2 , службовій записці завідувача відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 , у складі голови комісії - завідувача відділенням консультативної поліклініки Кургана Ю.В., членів комісії: начальника відділу кадрів Косенко Н.В., юрисконсульта (провідного) адміністративно-управлінського персоналу ОСОБА_7 та заступника головного лікаря з експертизи непрацездатності ОСОБА_8 (а.с. 148 том 1).

У доповідній записці медичної сестри відділення консультативної поліклініки ОСОБА_9 від 01 березня 2019 року зазначається, що 14 лютого 2019 року для запобігання конфліктної ситуації у кабінеті № 26, де проводився забір крові сестрою медичною ОСОБА_1 , за розпорядженням сестри медичної старшої ОСОБА_5 , ОСОБА_9 здійснювала забір крові у кабінеті № 18.

У ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення щодо скарги ОСОБА_2 , викладені нею у пояснювальній записці, де вказала, що інформація, зазначена у скарзі ОСОБА_2 частково не відповідає дійсності і частково містить спотворену інформацію з додаванням суб`єктивних оцінок (а.с. 153-155 том 1).

Згідно з доповідною запискою лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_10 від 06 березня 2019 року повідомляється, що зразки, відібрані у чотирьох хворих медичною сестрою ОСОБА_1 , були взяті не правильно, а тому довелось проводити забір біологічного матеріалу повторно і результати досліджень були зроблені невчасно (а.с. 156 том 1).

Вивчивши в ході перевірки заяви від громадянки ОСОБА_2 , службову записку завідувача відділення консультативної поліклініки ОСОБА_3 , доповідну записку сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки ОСОБА_5 , пояснювальну записку ОСОБА_1 , доповідну записку лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_10 , журнал реєстрації аналізів та їх результатів (гормони щитовидної залози, АССР, вітамін В-12, прокальцитонін, паратгормон), виписки з Журналу реєстрації аналізів і їх результатів гликозильованого нв, доповідну записку сестри медичної відділення консультативної поліклініки ОСОБА_9 , копію посадової інструкції сестри медичної консультативної поліклініки, комісією, створеною згідно з наказом від 01 березня 2019 № 66-ад, здійснено перевірку фактів щодо грубого поводження та неналежного проведення забору біологічного матеріалу 14 лютого 2019 року сестрою медичною відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 , викладених у скаргах пацієнтки ОСОБА_2 , про що 11 березня 2019 року складено відповідну довідку (а.с. 168-171 том 1).

Відповідно до висновку, викладеному у довідці від 11 березня 2019 року, комісією було встановлено, що сестрою медичною відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 допущено факти неналежного ставлення до пацієнтів, недотримання правил медичної деонтології, а також порушення підпорядкованості завідувачу відділення консультативної поліклініки ОСОБА_3 та сестрі медичній старшій відділення консультативної поліклініки ОСОБА_5 .

Згідно з наказом головного лікаря від 12 березня 2019 року № 73-ад сестрі медичній відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов`язків (а.с. 172-173 том 1).

Наказом від 13 березня 2019 року № 44-ад, у зв`язку з допущенням технічної помилки, до наказу № 73-ад внесено зміни, виклавши в новій редакції третій, четвертий та тринадцятий абзаци цього наказу (а.с. 174 том 1).

Судом з`ясовано також, що на підставі наказу директора Департаменту охорони здоров`я Кіровоградської обласної державної адміністрації від 19 лютого 2019 року № 83-К, службових записок головної медичної сестри загально-лікарняного персоналу № 1 ОСОБА_11 , заступника головного лікаря з хірургічної допомоги ОСОБА_12 , завідуючої офтальмологічним відділенням Скороход Л.А., головним лікарем КНП «КОЛКОР» видано наказ від 25 лютого 2019 року № 15-К, яким відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 02 лютого 2018 року № 3, з метою укомплектування обласної медичної комісії, в Кіровоградський обласний військомат відряджено працівників лікарні, зокрема, сестру медичну відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 , з 01 березня по 30 червня 2019 року (а.с. 179 том 1).

Відповідно до доповідної записки сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки ОСОБА_5 від 28 лютого 2019 року, о 8 год. 30 хв. 28 лютого 2019 року завідувач відділенням консультативної поліклініки Курган Ю.В. в присутності ОСОБА_5 повідомив сестру медичну відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 про те, що з 01 березня 2019 року вона відряджена до облвійськкомату і направив її до відділу кадрів для ознайомлення з відповідним наказом головного лікаря. Після цього, ОСОБА_5 неодноразово нагадувала ОСОБА_1 про необхідність ознайомлення з наказом, на що остання не реагувала (а.с. 180 том 1).

28 лютого 2019 року станом на 16 год. 30 хв. комісією у складі заступника головного лікаря з медсестринства ОСОБА_13 , начальника відділу кадрів Косенко Н.В., сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки Сукач Н.І. було складено акт про те, що сестра медична відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 протягом робочого дня була попереджена про необхідність з`явитися у відділ кадрів та ознайомитися з наказом про відрядження, однак, станом на вищевказану годину у відділ кадрів не з`явилась (а.с. 181 том 1).

Актами від 01 березня 2019 року було засвідчено те, що станом на 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 не приступила до роботи без поважних причин у складі медичної комісії Кіровоградського обласного військомату та те, що станом на 16 год. 30 хв. ОСОБА_1 були зачитані наказ головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К та наказ Департаменту охорони здоров`я від 19 лютого 2019 року № 83-К (а.с. 182-183 том 1).

Згідно з доповідною запискою сестри медичної ОСОБА_9 від 04 березня 20129 року, остання повідомляє, що 01 березня 2019 року та 04 березня 2019 року сестра медична ОСОБА_1 не допустила її до роботи в кабінеті гастроентеролога, куди вона була направлена на період відрядження ОСОБА_1 за усним розпорядженням сестри медичної старшої та завідувача відділення консультативної поліклініки (а.с. 184 том 1).

Про факти нез`явлення ОСОБА_1 до відділу кадрів для ознайомлення з наказом від 25 лютого 2019 року № 15-К, неприбуття працівниці 01 березня 2019 року на роботу комісії військового комісаріату та перешкоджання роботі сестри медичної ОСОБА_9 завідувачем відділення консультативної поліклініки Курганом Ю.В. на ім`я головного лікаря 04 березня 2019 року складено службову записку, у якій також просив вжити заходів дисциплінарного впливу щодо ОСОБА_1 за злісне систематичне невиконання наказів головного лікаря та фактичну відсутність на робочому місці 01 березня 2019 року та 04 березня 2019 року (а.с. 185 том 1).

Відповідно до актів від 04 березня 2019 року та від 15 березня 2019 року, складених посадовими особами відповідача, ОСОБА_1 відмовилась від надання письмових пояснень з приводу своєї відмови прибути у військкомат (а.с. 186, 188 том 1).

З метою перевірки фактів, викладених у службовій записці завідувача відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 від 04 березня 2019 року та у доповідній записці сестри медичної відділення консультативної поліклініки ОСОБА_9 від 04 березня 2019 року, наказом головного лікаря від 06 березня 2019 року № 72-ад створено комісію у складі заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності Супрун В.В. (голова комісії), заступника головного лікаря з медсестринства ОСОБА_13 , сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки ОСОБА_5 , старшого інспектора з кадрів адміністративно-управлінського персоналу ОСОБА_14 , юрисконсульта адміністративно-управлінського персоналу ОСОБА_15 (а.с. 187 том 1).

В ході проведеного службового розслідування комісією встановлено, що ОСОБА_1 здійснені наступні дії, які призвели до порушення трудової дисципліни: відмова від ознайомлення з наказом головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К про відрядження в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; невиконання наказу головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К про відрядження в Кіровоградський обласний військовий комісаріат; перешкоджання роботі гастроентерологічного кабінету відділення консультативної поліклініки 01 березня 2019 року та 04 березня 2019 року та невиконання розпоряджень завідувача відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 , про що складено відповідну довідку (а.с. 189-191 том 1).

Наказом головного лікаря від 18 березня 2019 року № 77-ад сестрі медичній відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни (а.с. 192 том 1).

12 березня 2019 року завідувачем відділенням консультативної поліклініки Курганом Ю.В. складено доповідну записку, якою доведено до відома головного лікаря, що у зв`язку з виробничою необхідністю за його розпорядженням сестра медична відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 переведена для роботи в кабінет лікаря терапевта, відповідального за обслуговування співробітників лікарні. В обов`язки сестри медичної даного кабінету, зокрема, входить оформлення листків непрацездатності. 11 березня 2019 року сестрою медичною ОСОБА_1 було зіпсовано при виписці два бланки листків непрацездатності за № 806934 та №806935, у зв`язку з чим виникла необхідність у виписці дублікатів бланків суворої звітності (а.с.193, 202 том 1).

Доповідну записку про псування бланків листків непрацездатності ОСОБА_1 складено також заступником головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_8 (а.с. 203 том 1).

У пояснювальній записці від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 зазначила, що її не ознайомили зі специфікою роботи у кабінеті та не надали інструкції щодо порядку заповнення листків непрацездатності. Зазначає, що їй не було повідомлено, що Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності дозволяються виправлення у тексті, але у кількості, що не перевищує двох. Оскільки кількість допущених нею помилок не перевищує дозволену, вважає, що необхідності у видачі дублікатів листків непрацездатності не було (а.с. 196-198 том 1).

На підставі зазначених вище доповідних записок, а також наказів від 12 березня 2019 року № 73-ад та від 18 березня 2019 року № 77-ад, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин своїх функціональних обов`язків, покладених на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією сестри медичної відділення консультативної поліклініки, наказом головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 20 березня 2019 року № 80-л сестру медичну відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 204 том 1).

Позивач вважає, що накази головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 12 березня 2019 року № 73-ад, від 18 березня 2019 року № 77-ад та від 20 березня 2019 року № 80-ад є незаконними та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку, а вона підлягає поновленню на роботі з виплатою на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки у зв`язку із незаконним звільненням позивач зазнала значного стресу, що призвело до госпіталізації з діагнозом помірний депресивний епізод, пов`язаний зі стресом (а.с. 31-32 том), вважає, що на її користь підлягає стягненню також моральна шкода.

Відповідач наполягає на відмові у задоволенні пред`явлених позивачем позовних вимог у повному обсязі.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем заявлено про порушення позивачем строку на звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення, визначеного ч. 1 ст. 223 КЗпП України.

Апеляційним судом враховано, що наказ про звільнення позивача із займаної посади датується 20 березня 2019 року. Цього ж дня позивач була ознайомлена зі змістом наказу та отримала його копію (а.с. 204 том 1).

Частиною 1 ст. 223 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України та ч. 2 ст. 124 ЦПК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, позовна заява у даній справі мала бути подана позивачем до 20 квітня 2019 року включно.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з відтиску поштового штампу на конверті, позивачем на адресу суду першої інстанції позовна заява у справі направлена 15 квітня 2020 року (а.с. 90 том 1), тобто в межах визначеного законом строку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним судом враховано також наступне.

Працівник, незалежно від того, укладено з ним строковий чи безстроковий трудовий договір, а також від того, є він основним працівником чи сумісником, зобов`язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові згідно ст. 21 КЗпП України, працювати сумлінно і чесно, вчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, як визначено ст. 139 КЗпП України. Порушення працівником трудової дисципліни, невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до розділу 2 посадової інструкції сестри медичної відділення консультативної поліклініки, затвердженої головним лікарем КНП «КОЛ КОР» 27 грудня 2012 року, сестра медична відділення консультативної поліклініки виконує такі функціональні завдання та обов`язки: 2.1.Розпорядження завідувача відділенням та сестри медичної старшої; 2.2. Дотримується правил внутрішнього розпорядку, охорони праці, пожежної безпеки, електробезпеки, санітарно-гігієнічного і протиепідемічного режимів на робочому місці, проводить весь необхідний комплекс заходів з профілактики внутрішньо-лікарняного та професійного зараження ВІЛ-інфекцією, вірусними гепатитами тощо, попередження інфікування раневої поверхні з використанням дезінфікуючих засобів під час виконання своїх професійних обов`язків протягом робочого часу; 2.3. Зберігає професійну таємницю, дотримується принципів медичної етики та деонтології, морально-етичних норм, конфіденційності інформації щодо пацієнта, уникає будь-яких конфліктів у відділенні, виявляє витримку, припиняє непотрібну інформацію; 2.4. Веде облік диспансерних хворих і своєчасно викликає їх на прийом до лікаря; 2.5. Проводить профілактичні щеплення співробітникам обласної лікарні; 2.6. Асистує лікарю під час проведення лікувальних процедур, виконує забір, зберігання, доставку матеріалу для лабораторних досліджень; 2.7. Надає лікарську медичну допомогу. У разі необхідності у межах компетенції надає допомогу при невідкладних станах, застосовує відповідні прийоми реанімації; 2.8. Проводить санітарно-просвітню роботу, бере активну участь у пропаганді здорового способу життя, щорічно проходить профілактичні медичні огляди, згідно графіку; 2.9.Ознайомлює пацієнтів з Правилами внутрішнього розпорядку обласної лікарні та відділення консультативної поліклініки; 2.10. Заповнює, правильно веде і зберігає затверджену документацію сестринського виконання; 2.11. Знає правила приготування, зберігання та використання дезінфікуючих засобів, надання невідкладної допомоги у разі отруєння дезінфікуючими засобами; 2.12. Організовує поточне, заключне та генеральне прибирання з застосуванням дезинфікуючих засобів, в належному стані зберігає медичне і господарське обладнання, інструментарій, апаратуру, що знаходяться у відділенні та кабінетах; 2.13. Несе відповідальність за витрати медикаментів та перев`язувального матеріалу; 2.14. Контролює роботу молодших медичних сестер відділення; 2.15. Постійно підвищує свій професійний рівень, кваліфікацію, атестацію, приймає активну участь в сестринських конференціях, проводить санітарно-освітню роботу, читає сучасну літературу за фахом; 2.16. Приймає та здає кабінети. Під час передачі кабінету сестра медична перевіряє та приймає в письмовому вигляді: медичну документацію, медикаменти, медичний інструментарій; 2.17. Працює за графіком, складеним сестрою медичною старшою, затвердженим завідувачем відділенням та керівником закладу. У випадку термінової необхідності вона може бути викликана сестрою медичною старшою поза графіком із заліком відпрацьованих годин у місячну норму робочого часу; 2.18. Дотримується відповідних правил, стандартів, алгоритмів, інструкцій тощо чинної в закладі системи управління якістю надання медичної допомоги; 2.19. Щороку проходить профілактичні медичні огляди (а.с. 162-167 том 1).

Крім того, п. 4.1. розділу 4 посадової інструкції визначено, що сестра медична відділення консультативної поліклініки несе відповідальність за: 4.1.1. Невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, передбачених цією посадовою інструкцією; 4.1.2. Неналежний облік, розподіл, витрати і зберігання матеріалів і медикаментів; 4.1.3. Правопорушення, здійснені в процесі виконання своєї діяльності, в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України; 4.1.4. Вчинення матеріальної шкоди закладу, а саме втрату та псування з власної провини обладнання, інструментарію, матеріалів закладу тощо, а також їх неправильне використання - у межах чинного законодавства; 4.1.5. Недотримання норм і правил охорони праці та пожежної безпеки під час виконання своїх посадових обов`язків; 4.1.6. Неналежне ставлення до людської гідності, потреб, прав та цінностей пацієнтів, негуманне ставлення до них; 4.1.7. Забезпечує конфіденційність інформації про пацієнтів; 4.1.8. 3а неякісне ведення медичної документації та недостовірність інформації, що вноситься до документації.

Як встановлено судом, наказ від 12 березня 2019 року № 73-ад «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », з урахуванням змін до нього, містить посилання на п.п. 4.1.1. та 4.1.6. посадової інструкції, згідно з якими встановлена відповідальність сестри медичної за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, передбачених цією посадовою інструкцією та неналежне ставлення до людської гідності, потреб, прав та цінностей пацієнтів, негуманне ставлення до них.

Відповідно до п. «а» ч. 2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено у ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Разом з тим, апеляційний суд критично ставиться до матеріалів та висновків, до яких дійшов відповідач за результатами перевірки фактів неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків, що відображені у довідці від 11 березня 2019 року.

Так, сам факт призначення ОСОБА_3 головою комісії для проведення службового розслідування за фактами, викладеними, зокрема, у ним же поданій службовій записці, викликає сумніви у об`єктивності проведення такого розслідування.

До того ж, встановивши, що ОСОБА_1 не здійснювала забір крові у громадянки ОСОБА_2 та особисто не спілкувалася з нею, комісія лише зі слів ОСОБА_2 та на підставі суб`єктивної і непідтвердженої оцінки останньою професійних якостей позивача, дійшла висновку про порушення ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

Зазначаючи про численні скарги відвідувачів маніпуляційного кабінету, у якому 14 лютого 2019 року здійснювала забір крові позивач, відповідачем доказів на підтвердження таких своїх доводів не надано.

Так, ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять допустимих доказів неналежного ставлення позивача до людської гідності, потреб, прав та цінностей пацієнтів, негуманного до них ставлення.

Сумнів у об`єктивності службового розслідування викликає також доповідна записка сестри медичної старшої відділення консультативної поліклініки ОСОБА_5 . Так, у свої доповідній записці остання зазначає про неодноразові скарги лікаря-лаборанта ОСОБА_10 на якість роботи ОСОБА_1 щодо забору крові, які надходили до неї в період з 04 лютого по 18 лютого 2019 року. Разом з тим, згадана доповідна записка датована 14 лютим 2019 року, а отже, її зміст не в повній мірі відповідає дійсності.

Слід врахувати, що матеріали службового розслідування не містять жодної скарги лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії ОСОБА_10 на роботу позивача за період з 04 лютого по 18 лютого 2019 року. Наявна ж у зазначених матеріалах доповідна записка лікаря-лаборанта ОСОБА_10 складена 06 березня 2019 року, тобто не перед, а вже в ході службового розслідування, яке проводилось, зокрема і за фактами, що в цьому документі повідомлені.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Як вже зазначалось, у спірних правовідносинах обов`язок доказування покладається на відповідача.

Вирішуючи питання щодо доказів, суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується зі здійсненою судом першої інстанції правовою оцінкою фактичних обставин справи та доказів, наданих відповідачем на підтвердження правомірності оскаржуваного наказу.

Разом з тим, з наведених вище підстав колегією суддів не приймаються до уваги як неналежні та недопустимі докази у справі надані відповідачем копії наказу від 04 жовтня 2012 року № 352, від 13 листопада 2014 року № 256-ад, витягів з Журналів обліку виробничих нарад відділення консультативної поліклініки, протоколу від 28 вересня 2012 року, звернення від 28 вересня 2012 року, доповідної записки від 15 березня 2019 року (а.с. 144 том 1, 172-181 том 2).

До того ж, відповідно до п. 5 глави 2 розділу ІІІ та п.1 глави 3 Розділу III Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі Порядок), факт надходження документа до установи обов`язково фіксується шляхом проставлення на вхідних документах відмітки про його надходження до установи, яка проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому куті нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.

Всупереч викладеному, заява громадянки ОСОБА_2 на ім`я завідувача відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 незареєстрована у встановленому порядку як вхідний документ, тоді як заява ОСОБА_2 на ім`я головного лікаря КНП «КОЛ КОР», хоча і складена 14 лютого 2019 року, зареєстрована відповідачем лише 01 березня 2019 року (а.с. 145-146 том 1).

За приписами п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, у разі ухвалення рішення про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має чітко додержуватися правил і порядку, встановлених законодавством, а також враховувати особливості застосування підстав звільнення. Зважаючи на викладені правила, можна дійти висновку, що наказ про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті вчиненого порушення, наявність вини в діях чи бездіяльності працівника, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обгрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, оспорюваний наказ не містить посилання на те, який саме із посадових обов`язків сестри медичної відділення консультативної поліклініки, що визначені у розділі 2 посадової інструкції, був невиконаний ОСОБА_1 14 лютого 2019 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний наказ містить посилання на порушення ОСОБА_1 правил етики та деонтології, які встановлені для сестри медичної у п. 24 розділу «Фахівці» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 78 «Охорона здоров`я» та в Етичному кодексі медичної сестри, також не приймаються апеляційним судом до уваги.

Таким чином, наявні правові підстави для визнання наказу від 12 березня 2019 року № 73-ад «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » незаконним та його скасування.

Як було встановлено вище, відповідно до наказу від 18 березня 2019 року № 77-ад сестрі медичній відділення консультативної поліклініки ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що полягали у відмові від ознайомлення з наказом головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К про відрядження в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; невиконанні наказу головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К про відрядження в Кіровоградський обласний військовий комісаріат; перешкоджанні роботі гастроентерологічного кабінету відділення консультативної поліклініки 01 березня 2019 року та 04 березня 2019 року та невиконання розпоряджень завідувача відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 .

Колегією суддів враховується, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

При цьому, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення трудової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Аналогічної позиції Верховний Суд дотримався у справі № 359/4316/17 (постанова від 24 липня 2019 року) та у справі № 752/9205/16-ц (постанова від 09 грудня 2019 року).

Пунктом 11 глави 9 розділу IІ Правил передбачено, що з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Зі змісту вказаної вище норми Правил вбачається обов`язок ознайомити згадану у розпорядчому документі особу із зазначеним документом, а не обов`язок особи ознайомитися з документом.

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний був вжити всіх належних та залежних від нього заходів щодо своєчасного ознайомлення ОСОБА_1 з наказом головного лікаря від 25 лютого 2019 року № 15-К.

Натомість, докази вжиття таких заходів відповідачем в матеріалах справи відсутні.

З фактичних обставин справи вбачається, що вимоги наказу від 25 лютого 2019 року № 15-К не виконані та не могли бути виконані позивачем, оскільки зміст наказу був зачитаний позивачу лише ввечері 01 березня 2019 року, тобто наприкінці того дня, коли ОСОБА_1 вже мала приступити до роботи в облвійськкоматі.

Таким чином, наказ від 25 лютого 2019 року № 15-К не був виконаний ОСОБА_1 з об`єктивних причин, що не може розцінюватись роботодавцем як порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин посадових обов`язків.

Судом враховано, що оспорюваний наказ від 18 березня 2019 року № 77-ад не містить інформації про те, як саме перешкоджала роботі гастроентерологічного кабінету відділення консультативної поліклініки 01 березня 2019 року та 04 березня 2019 року, та які саме розпорядження завідувача відділенням консультативної поліклініки ОСОБА_3 вона не виконала.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача акцентувала увагу, що фактично оспорюваний наказ був не про відрядження, а про переміщення. ОСОБА_1 в позові хоча і вказувала, що спірний наказ обмежив би її в зрплаті, бо вона б не отримувала б індексацію, 4 місяці вона не могла іздити на відстань, яка перевищує відстань до постійної роботи, на 30 днів вона б погодилася працювати у військоматі. Однак в суді апеляційної інстанції наполегливо стверджувала, що з наказом ознайомлена не була і роботодавець жодним чином не застосував заходи для її ознайомлення, інша медсестра на її робоче місце не виходила, а відтак зазначення, що вона не допустила у відділення замінено працівника, не відповідає дійсності.

Отже, наказ від 18 березня 2019 року № 77-ад не ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до наказу від 20 березня 2019 року № 80-л ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади медичної сестри поліклінічного відділення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставами звільнення відповідачем зазначено службову записку завідувача відділенням консультативної поліклініки, службову записку заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності щодо факту псування позивачем двох листків непрацездатності, а також накази від 12 березня 2019 року № 73-ад та від 18 березня 2019 року № 77-ад.

Відповідно до п. 4.5 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406 (далі- Інструкція), у разі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом «Виправленому вірити», підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров`я «Для листків непрацездатності». На бланку листка непрацездатності дозволяється не більше двох виправлень.

Оскільки позивача не було попередньо ознайомлено із вимогами Інструкції, ОСОБА_1 не було допущено більше виправлень на бланках листків непрацездатності, ніж дозволено Інструкцією, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно взято до уваги відсутність у діях позивача такої кваліфікаційної ознаки дисциплінарного проступку як завдана шкода, а відтак, - відсутність складу дисциплінарного проступку, як необхідної умови дисциплінарної відповідальності.

Більш того під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції з пояснень сторін встановлено, що спеціальним нормативним документом відповідача є коло працівників, на яких покладені повноваження щодо оформлення листів непрацездатності. Хоча представник відповідача наполягав, що це лише пов`язано з отриманням бланків листів непрацездатності і ці особи як правило виконують цю роботу. Але дана позиція не доведена, а обґрунтування позивача з цього приводу не спростовані.

Тож, на підставі повного і всебічного дослідження наявних у справі доказів суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про незаконність оспорюваного наказу та наявність підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

У п. 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Отже, необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків передбачає здійснення працівником щонайменше двох дисциплінарних проступків, за наслідками вчинення яких виносяться наказ про оголошення догани та наказ про звільнення внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Ураховуючи неправомірність наказів головного лікаря КНП «КОЛ КОР» від 12 березня 2019 року № 73-ад, від 18 березня 2019 року № 77-ад та від 20 березня 2019 року № 80-ад, слід дійти висновку про відсутність системного порушення позивачем трудової дисципліни.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до статі 235 КЗпП України.

Заперечень щодо порядку нарахування та розміру визначеного судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційна скарга не містить, тож рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається. Представник відповідача вказав, що арифметично нарахування судом здійснено правильно, однак по суті задоволення сторона не погоджується.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач зазначала, що моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, полягає у понесенні втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, погіршення здоров`я та інших негативних наслідків, заподіяних незаконними дисциплінарними стягненнями та звільненням з роботи.

На момент звернення до суду з позовом позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом помірний депресивний епізод зв`язаний зі стресом. Переконана, що потрапила до лікарні у зв`язку зі стресом, якого зазнала після винесення оспорюваних наказів. Внаслідок незаконного звільнення усталений уклад життя позивача було повністю зруйновано, а тому спричинену їй відповідачем моральну шкоду ОСОБА_1 оцінила у сумі 10000,00 грн.

Суд, частково задовольнивши зазначену вимогу, стягнув з відповідача на користь відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди. Разом з тим, відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, завданої відповідачу, не доведений належними у справі доказами, оскільки стосовно лікування Позивача в стаціонарі або ж придбання нею ліків відсутні будь-які платежі, розрахунки, чеки тощо.

Апеляційний суд з такими доводами відповідача погодитись не може.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї само, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Виходячи із положень зазначеної правової норми, слід дійти висновку про помилковість доводів відповідача щодо відсутності доказів, оскільки розмір моральної шкоди не залежить від розміру матеріальні втрат, які понесла позивач під час лікування.

Натомість, місцевий суд, повно і всебічно врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу, відповідач у апеляційній скарзі зазначає про відсутність розрахункового документа (чеку, квитанції), який підтверджував би такі витрати позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу .

Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у даній справі була адвокат Мельник Олена Володимирівна, право якої на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом № 382 (а.с. 89 том 1).

Адвокат Мельник О.В. діяла в інтересах позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 19 березня 2019 року, а також у суді першої інстанції на підставі ордеру від 19 березня 2019 року № 71324, у апеляційному суді на підставі ордеру від 15 травня 2020 року № 1003146 (а.с. 86-88 том 1, 36 том 3).

У п. 5 договору про надання правової допомоги від 19 березня 2019 року ОСОБА_16 як адвокат та ОСОБА_1 як Клієнт погодили, що за виконання представництва Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у засіданні суду першої інстанції 29 травня 2019 року позивачем подано оригінал акта від 19 березня 2019 року, підписанням якого Адвокат та Клієнт засвідчили, що Адвокат виконав послуги з правничої допомоги, перелік яких був обумовлений ч. 1 Договору про надання правової допомоги, а Клієнт прийняв такі послуги та будь-яких зауважень до їх якості та порядку надання не має. Акт містить зміст комплексу правової допомоги, наданої Адвокатом у даній справі, загальна вартість якого складає 10 000,00 грн. Зазначено, що зазначена у Акті вартість комплексу правової допомоги на момент його підписання повністю сплачена Клієнтом. Позивачем також надано копію розрахункової квитанції від 19 березня 2019 року № 001700 серія ААА, що підтверджує отримання адвокатом Мельник О.В. готівкових коштів в сумі 10000,00 грн. в якості оплати надання правової допомоги за договором від 19 березня 2019 року (а.с.213-214, 216 том 1).

Таким чином, доводи скаржника щодо відсутності доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу, спростовуються наявними у справі доказами.

Апеляційним судом враховано, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також значенням справи для сторони, а тому цілком обґрунтовано стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Оскільки судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення не змінене та не скасоване, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, апеляційним судом не здійснюється.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у даній справі, залишається за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко