Справа № 697/730/20
Провадження № 2-о/697/29/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Льон О.М.

з участю секретаря судового засідання с/з - Дрянової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каневі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обгрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Протягом останніх шести років вони проживали разом, вели спільне господарство та вона доглядала за матір`ю. Після її смерті залишилася спадщина, у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 01.10.2018 заявниця звернулася до Верньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй було відмовлено, оскільки на момент смерті вона проживала разом з матір`ю, але була зареєстрована за іншою адресою. У зв`язку з цим заявниця змушена звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки це необхідно для вступу в права спадкоємця після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заяву про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтримує.

Представник заінтересованої особи - Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують стосовно заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, прийшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 02.10.2008 виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ( а.с. 7).

Рішенням Канівського міськрайонного суду від 26.09.2019 встановлено факт родинних відносин про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною донькою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, судове рішення вступило в законну силу 27.10.2019 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15.11.1995 ( а.с 10) .

Згідно довідки Верхівцевської міської ради № 8141 від 08.11.2018 ( а.с. 15) вбачається, що заявниця ОСОБА_1 , дійсно мешкала в м. Верхівцеве, до складу її сім`ї входила ОСОБА_2 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Акту фактичного проживання від 21.02.2020, засвідченого секретарем Верхівцевської міської ради Чорнобровою Л.Р. (а.с. 16) вбачається, що жителі м. Верхівцева, Верхньодніпровського р-ну, Дпіпропетровської обл.: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 засвідчують той факт, що ОСОБА_1 з літа 2003 року по жовтень 2008 року проживала разом з своєю матір`ю ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 , та здійснювала за нею догляд до моменту смерті матері.

Відповідно до постанови державної нотаріальної контори від 01.10.2018 ( а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують їх родинні стосунки.

Згідно інформації щодо спадкової справи № 213/2018, заведеної Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с 26- 39) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Суд дійшов висновку про обгрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання заявниці ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 81, 89, 197, 198, 200, 293-294, 316, 318, 319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Верхівцеве, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий О . М . Льон