Ухвала

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 454/722/16-ц

провадження № 61-40299св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2017 року у складі судді

Адамович М. Я. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач тривалий час зловживаючи її безпорадним станом, обумовленим малолітнім віком (12 років), під впливом алкогольних напоїв вчиняв з нею розпусні дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті та на збудження у малолітньої особи статевого інстинкту, у зв`язку з чим 19 червня 2014 року Сокальським районним відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Сокальським РВ ГУ МВС України у Львівській області) внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за фактом вчинення

ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 156 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року у справі № 454/1274/15-к кримінальне провадження № 0000642 за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_2 за частиною першою статті 155 та частиною першою статті 156 КК України закрито, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, її цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, що полягають у посяганні на її статеву недоторканість та нормальний статевий розвиток, в результаті яких вона народила дочку ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заподіяна шкода її фізіологічному становленню та моральні страждання, просила стягнути з ОСОБА_2 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Рішення суду першої інстанції мотивовано посиланням на те, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Урахувавши, що відповідач на час статевих зносин з ОСОБА_1 , та вчинення щодо неї розпусних дій сам був неповнолітнім, конкретні обставини справи, глибину заподіяних позивачеві моральних страждань, їх характер та обсяг, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що 5 000,00 грн є достатнім розміром відшкодування завданих позивачеві моральних страждань.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов обгрунтованого висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві було завдано душевних страждань, що полягали у приниженні її честі і гідності, заподіянні шкоди її здоров`ю. Урахувавши характер та обсяг моральних страждань ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості обґрунтовано вважав 5 000,00 грн достатнім розміром відшкодування завданої їй моральної шкоди. Суд відхилив доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, з посиланням на те, що його вина у вчиненні злочину не встановлена вироком суду, вказавши, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків давності, а тому його вина у вчиненні протиправних дій щодо ОСОБА_1 є встановленою.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій заявник просив скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року, ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшли висновку про те, що ним вчинено злочин щодо позивача, оскільки обвинувальний вирок відносно нього відсутній, кримінальне провадження відносно нього закрито, матеріали кримінального провадження судами не досліджувались, а отже відсутня його вина у заподіянні ОСОБА_1 моральних страждань. Суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин положення статей 23, 1167 ЦК України, а не статті 1177 ЦК України, якою регламентовано порядок відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Крім того, суд апеляційної інстанції не повідомив відповідача про дату та час розгляду справи, чим позбавив його права подати свої докази та заперечення на позов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року

№ 460-IX (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у липні

2018 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду судом виявлено, що провадження за касаційною скаргою відкрито помилково, оскільки її подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762,00 грн.

Ціна позову у цій справі щодо відшкодування моральної шкоди становить

50 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн х 100 = 176 200,00 грн).

Ураховуючи, що стаття 19 ЦПК України розташована у Розділі I Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Верховним Судом ураховано, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Також відсутні підстави для обов`язкового скасування рішення суду апеляційної інстанції на які посилається заявник, зокрема неналежне повідомлення його про місце, дату та час розгляду справи, оскільки відповідач викликався в судові засідання за адресою його місця реєстрації, зазначеною у матеріалах справи, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення судових повісток.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі

№ 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), сформулюваний правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Зважаючи на наведене та ураховуючи, що Верховним Судом було помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження, відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Додатково Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», він має право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак