Справа № 209/557/20
Провадження № 2/209/519/20
25 травня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі секретаря Кулік О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 25 листопада 2010 року, що виникла станом на 31 грудня 2019 року, в розмірі 137788,68 грн., яка складається з наступного: 1932,95 грн. - заборгованість за кредитом, 135855,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 25 жовтня 2010 року по 30 липня 2018 року, а також сплачений судовий збір.
У заяві наданій позивачем на ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху (а.с. 53), позивач зазначив, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 25 листопада 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту строком дії - вересень 2014 року. Виписка по особовому рахунку містить в собі детальну інформацію про рух коштів по картрахунку, у тому числі інформацію про отримання, використання кредитних коштів відповідачем та їх погашення. Відповідно до Тарифів «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, становить 2,5% (30% на рік); за тратами, здійсненими в період з 01 вересня 2014 року - 2,9% (34,80% на рік); за тратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6% (43,20% на рік). Обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн.; з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., пеня = 0,24% від суми загальної простроченої заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше.
В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідачка свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідачка станом на 31 грудня 2019 року має заборгованість в розмірі 333219,34 грн., яка складається з наступного: 1932,95 грн. - заборгованість за кредитом; 324136,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7150,00 заборгованість за пенею.
Кредитодавець, на свій розсу, вимагає від боржника частину суми заборгованостіта за кредитом.
Таким чином, заборгованість до стягнення становить 137788,68 грн., яка складається з наступного: 1932,95 грн. - заборгованість за кредитом, 135855,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 25 жовтня 2010 року по 30 липня 2018 року.
Представник позивача - Березін С.В. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить розглядати справу за відсутності представника банку, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 25 листопада 2010 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачка ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви б/н про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в КБ «Приватбанк» та довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів льготного періоду", згідно з умовами якого відповідачці було надано платіжну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 4300,00 (а.с. 11, 12).
У підписаній відповідачкою анкеті-заяві було зазначено, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомився та погоджується з Умовами та правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт отримання нею інформації про умови кредитування.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 60), відповідачці в період дії кредитного договору була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії - вересень 2014 року.
За час дії вказаної кредитної карти банком збільшувався та знижувався кредитний ліміт, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 59), що приймалось і не заперечувалося відповідачкою в період використання нею кредитних коштів, бо вона користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 54-58).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Враховуючи, що відповідачка за своєю ініціативою звернулася до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписала анкету-заяву на отримання кредиту із зазначенням своїх персональних даних, отримала на картковий рахунок кредитні кошти та платіжну кредитну карту, по якій збільшувався та зменшувався кредитний ліміт, використовувала кредитні кошти, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, який перевірений судом (а.с. 7-10), станом на 31 грудня 2019 року відповідачка має заборгованість в розмірі 333219,34 грн., яка складається з наступного: 1932,95 грн. - заборгованість за кредитом; 324136,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7150,00 заборгованість за пенею.
Позивач, на свій розсуд, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 137788,68 грн., яка складається з наступного: 1932,95 грн. - заборгованість за кредитом, 135855,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 25 жовтня 2010 року по 30 липня 2018 року.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Із наданої позивачем довідки про надані кредитні картки (а.с. 60) вбачається, що термін дії виданої відповідачці кредитної картки закінчився останнього дня вересня 2014 року. Отже, після закінчення терміну дії кредитної картки закінчився і строк дії кредитного договору.
Після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 30 вересня 2014 року банк втратив право нараховувати відповідачці відсотки за користування кредитними коштами.
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1932,95 грн., яка утворилася станом на 31 грудня 2019 року.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, такий саме розмір заборгованості за тілом кредиту (1932,95 грн.) існував і на момент закінчення терміну дії кредитного договору (30 вересня 2014 року) та залишився незмінним до 31 грудня 2019 року.
Щодо відсотків за користування кредитними коштами, то станом на 30 вересня 2014 року позивачем були нараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 2169,80 грн.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 30 вересня 2014 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1932,95 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом по 30 вересня 2014 року в розмірі 2169,80 грн., а всього 4102,75 грн.
В іншій частині позову необхідно відмовити.
Відповідно до 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Задовольнити частково позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В іншій частині позову відмовити.
Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.