Єдиний унікальний номер 725/1806/20
Номер провадження 2/725/294/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Майстрюк В.О.

представника позивача: ОСОБА_1 Г ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Міського комунального підприємства Чернівцітеплокомуненерго до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Посилався на те, що МКП Чернівцітеплокомуненерго надає послуги з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 , опалювальною площею 47,30 кв.м.

Між сторонами виникли та існують фактичні договірні відносини. Відповідачам відкрито особовий рахунок №35627.

Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках.

Вартість послуг підприємством визначалась згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року та №146 від 17.10.202014 року.

Відповідачі в порушення вимог ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.05.2016 року по 31.01.2020 року, в результаті чого у них утворилася заборгованість у розмірі 25160 грн. 66 коп.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь підприємства заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25160 грн. 66 коп., а також: 1661 грн. 24 коп. втрат від інфляційних процесів, 740 грн. 73 коп. три відсотка річних та понесені судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позов. У відзиві відповідач позов не визнав. Вказував на те, що не перебуває у договірних правовідносинах із МКП «Чернівцітеплокомуненерго». Окрім того, за адресою АДРЕСА_2 він не проживає та не користується послугами, які надає МКП «Чернівцітеплокомуненерго». У задоволенні позову просив відмовити.

Відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відзиву на позов подано не було.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що місце проживання відповідачів зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 є власником зазначеної квартири. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до підприємства з заявою про відмову від одержання послуг з постачання теплової енергії не звертались. Послуги до квартири АДРЕСА_1 надавались своєчасно та в повному обсязі. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Пояснив суду, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності. У договірних відносинах із МКП «Чернівцітеплокомуненерго» він не перебуває та не користується послугами з постачання теплової енергії, оскільки проживає за іншою адресою. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе на підставі ч.3 ст.223 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що місце проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 (а.с.20-22).

З дослідженої судом довідки КЖРЕП №11 від 01.03.2018 року видно, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були зареєстровані за вказаною адресою у 2001 році. Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Під час судового розгляду останній підтвердив зазначену обставину та пояснив, що набув у власність квартиру на підставі договору дарування.

Як вбачається із змісту поданої до суду позовної заяви, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом у зв`язку з тим, що відповідачі за період з 01.05.2016 року по 31.01.2020 року не сплачували кошти за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого у них виникла заборгованість у розмірі 25160 грн. 66 коп.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом третім частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, тому споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Положеннями частини першої статті 13 Закону послуги з надання централізованого опалення віднесено до комунальних послуг.

За змістом статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач теплової енергії фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу.

Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з постачання теплової енергії.

Квартира АДРЕСА_1 під`єднана до мережі централізованого опалення та обладнана приладами обігріву, зазначену обставину відповідач не заперечував.

Судом було досліджено наданий позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення від 22.10.2008 року між МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_3 (а.с.12-15). Як видно з умов Договору, виконавець зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Суб`єктами користування послугами є власник та члени його сім`ї в кількості трьох осіб. Адресу проживання у договорі зазначено як АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 заперечував факт підписання зазначеного договору та стверджував, що не перебуває у договірних правовідносинах із МКП «Чернівцітеплокомуненерго».

Даючи оцінку зазначеному доказу та аргументам відповідача, суд виходить із презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та приходить до висновку, що правочин від 22.10.2008 року є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, недійсним у судовому порядку він не визнаний.

ОСОБА_3 до суду з клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи не звертався, доказів підроблення його підпису у договорі суду не надав.

Окрім того, суд зауважує, що місце проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

Аргументи ОСОБА_3 щодо не проживання у вказаній квартирі жодного з відповідачів суд відхиляє.

Так, відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Таким чином, у разі зміни місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зобов`язані були зареєструвати своє нове місце проживання. Проте, доказів наявності у відповідачів іншого зареєстрованого місця проживання суду надано не було.

Отже, між сторонами виникли та існують договірні відносини. Відповідачам відкрито особовий рахунок №35627.

Також суд зауважує, що ОСОБА_3 , як власник квартири АДРЕСА_3 , у відповідності до положень ст.322 ЦК України був зобов`язаний утримувати належне йому нерухоме майно та сплачувати комунальні послуги.

МКП «Чернівцітеплокомуненерго» щомісячно з 01.05.2016 року по 31.01.2020 року нараховувало відповідачам плату за надані послуги з постачання теплової енергії, однак останні не сплачували кошти за вказані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 25160 грн. 66 коп. Зазначена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за спожиту теплову енергію (а.с.10-11). Вказаний розрахунок відповідачами будь-якими доказами спростований не був.

Разом із тим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо необхідності покладення на відповідачів солідарного обов`язку.

Так, у відповідності до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмету зобов`язання.

Тому, враховуючи те, що відповідачі між собою у договірних правовідносинах не перебувають, а законом у даному випадку не передбачено солідарного обов`язку боржників, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд приймає до уваги положення ч.1 ст. 901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, дані правовідносини за своїм змістом є грошовим зобов`язанням, тому серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Враховуючи те, що спірні правовідносини за своєю суттю є грошовим зобов`язанням, а отже на них поширюється дія ст.625 ЦК України.

Так, за змістом ст.625 Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню із стягненням на користь позивача суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), проживаючих в АДРЕСА_2 на користь МКП Чернівцітеплокомуненерго (код ЄДРПОУ-34519280), яке розташоване в м.Чернівці вул.Максимовича, 19-А, заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.05.2016 року по 31.01.2020 року в сумі 25160 грн. 66 коп., а також втрати від інфляційних процесів в сумі 1661 грн. 24 коп. та три відсотки річних в сумі 740 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь МКП Чернівцітеплокомуненерго (код ЄДРПОУ-34519280), понесені судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька