Ухвала

01 червня 2020 року

м. Київ

справа № 186/430/16-ц

провадження № 61-7823 ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, інфляції, щомісячних процентів, три проценти річних та пеню за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики припиненим, у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, інфляції, щомісячних процентів, три проценти річних та пеню.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики припиненим, у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір позики від 27 червня 2013 року в зв`язку з його фактичним виконанням.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

07 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, а посилання на постанови ВСУ від 10.06.2015 р. (№6-449 цс 15), від 24.02.16 р. (№6-50 цс 16) не приймаються до уваги, оскільки вони стосуються інших підстав.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

За подання касаційної скарги справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Враховуючи заявлені позовні вимоги, судовий збір за подання касаційної скарги становить 13 780,00 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 02 липня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк