Справа № 486/291/19
Провадження № 2/486/13/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Коршак О.В., Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданою дорожньо-транспортною пригодою,

представник позивача Ніколаєнко О.О. , представник відповідача ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

11 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 .

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було залишено без розгляду.

ОСОБА_1 обґрунтувала свою зустрічну позовну заяву тим, що 05 липня 2016 року о 09:05 годині на 6 кілометрі ділянки автодороги Т15-10 "Арбузинка-Єланець-Нова Одеса" сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулись автомобіль "Renault Koleos" державний номерний знак НОМЕР_1 під її керуванням та автобус "ПАЗ 627" державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 05 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження за № 0000238. За результатами досудового розслідування 14 липня 2017 року слідчим було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження. 29 вересня 2016 року Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром було проведено комплексну експертизу за результатами якої встановлено, що дії водія автобуса "ПАЗ 627" ОСОБА_3 , які полягали у порушенні п. 1.2., 13.3., 12.1. Правил дорожнього руху України, знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася. Зазначає, що в ході зіткнення її автомобіль отримав механічні пошкодження, оскільки шкоду їй було завдано джерелом підвищеної небезпеки автобусом "ПАЗ 627", водієм якого на той час був ОСОБА_3 , а власником ФОП ОСОБА_2 , просила стягнути з відповідачів солідарно 429686,92 грн майнової шкоди, 5317, 56 грн. - витрати понесені нею за проведення експертного дослідження та 1200 грн. витрати за проведення оцінки визначення вартості майнових збитків.

Також зазначає, що внаслідок ДТП їй було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у нервовому напруженні і хвилюванні, пережитому після ДТП, у суттєвому погіршені стану майна, яке виключило можливість його використання за призначенням, у побутових незручностях, які полягали у обмеженні у пересуванні через відсутність власного автомобіля і можливості ним користуватись за призначенням, як засобом проїзду і перевезення, що потребує від неї додаткових і суттєвих зусиль для організації звичайного способу життя. Внаслідок ДТП їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому повздовшної кості та вона тривалий час перебувала на лікарняному. На теперішній час вона не може спокійно спати, оскільки відчуває неприємні хворобливі відчуття в області травми, її нервовава система підірвана, нервозність проявляється в різних симптомах: головний біль, безсоння, схильність до депресивних станів, підвищена недовірливість. Оцінює спричинену їй моральну шкоду 30 000 грн. та просить стягнути її з відповідачів у солідарному порядку. Також просила суд стягнути з відповідачів понесені нею при звернені з даним зустрічним позовом судові витрати в сумі 6283,04 грн.

Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Позивач пояснила, що вона їхала на роботу в смт. Кавуни Арбузинського району Миколаївської області по правій смузі руху. Швидкість її автомобіля була близько 80 км/год. Автобус рухався по її смузі руху та спочатку вона його не бачила, оскільки її сліпило сонце, а автобус теж жовтого кольору. Зазначає, що коли з`їхала на узбіччя, автобус в`їхав в її автомобіль, внаслідок чого, автобус продовжив рух до обриву. Внаслідок ДТП у неї були переломи.

Представник позивача пояснила, що з висновку експертизи вбачається, що експертиза проводилась в присутності водіїв транспортних засобів. ОСОБА_6 знімав колеса, ОСОБА_7 погодився бути присутнім. Скористатись страховкою не надалось можливим, оскільки кримінальне провадження розглядалось більше 2 років, тому в страхову компанію для виплати звернутись не мали змоги.

Представник відповідача зазначив, що з позовом не згоден, експертиза на яку у своєму позові посилається ОСОБА_1 проведена не в рамках відкритого внаслідок ДТП кримінального провадження та без участі відповідача і його представника. Зазначає, що транспортний засіб позивача був застрахований, в матеріалах кримінального провадження наявна копія страхового полісу. Погодився з тим, що автобус здійснював маршрутне перевезення. Вважає зазначений позов не обґрунтованим, таким, що містить припущення, а моральна шкода позивача нічим не обґрунтована.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що здійснює рейсові перевезення "Новокрасне-Южноукраїнськ". 05 червня 2016 року він рухався з смт. Арбузинка Миколаївської області в м. Южноукраїнськ. За переїздом з правої сторони, по його смузі руху, йому на зустріч рухався автомобіль, в зв`язку з чим він був змушений виїхати на узбіччя та зупинити автобус, однак уникнути зіткнення все ж таки не вдалось. Автомобіль "Renault Koleos" державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автобусом під його керуванням вже на узбіччі по ходу руху автобуса. Зі слів працівника автозаправної станції йому відомо, що ОСОБА_1 керувала автомобілем, перевищуючи встановлену швидкість руху.

Відповідач ФОП " ОСОБА_2 " в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, що підтверджується її особистим підписом в повідомленнях про вручення поштового відправлення - судових повісток. Заяв про відкладення розгляду справи та відзив суду не надала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що 05 червня 2016 року він їхав зліва на першому пасажирському сидінні в автобусі "ПАЗ 627" в сторону м. Южноукраїнська Миколаївської області. Зазначив, що автобус їхав зі швидкістю близько 40-50 км/год., по своїй смузі руху, назустріч їм по цій же смузі руху, об`їжджаючи інші транспортні засоби, їхала ОСОБА_1 та здійснила наїзд на зазначений автобус. В результаті зіткнення перед автомобіля було деформовано, двері привідчинені, запах від того, як спрацювала подушка безпеки. В поліцію для допиту його не викликали, однак допитували на місці вчинення ДТП. Квитка на зазначений автобус не мав, оскільки рейси між селами та квитки на них не видаються.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 05 липня 2016 року автобусом "ПАЗ 627" під керуванням відповідача вона їхала в напрямку м. Южноукраїнська Миколаївської області, вона сиділа на сидінні за водієм. Сталася дорожньо-транспортна пригода. Від удару вона зламала 4-е ребро. Дружина водія розбила скло та вилетіла на капот. Свідок ОСОБА_8 витягував позивача ОСОБА_1 з належного їй автомобіля "Renault Koleos". Зазначила, що автобус рухався по правій смузі руху, а ОСОБА_10 в`їхала в нього. Рух автомобіля вона бачила у вікно.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що їхала, як пасажир, на першому пасажирському сидінні біля водія в автобусі "ПАЗ 627" до м. Южноукраїнська. Під час руху бачила, як ОСОБА_1 здійснювала обгін автомобіля червоного кольору, внаслідок чого виїхала на зустрічну смугу руху та потім в`їхала в автобус, на якому вони рухались. В результаті ДТП вона головою розбила скло.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що їхала в автобусі, дитина сиділа біля вікна, а вона біля проходу. На дорогу не дивилась. Під час руху автобусу відчула удар. Після того, як автобус зупинився, вона вийшла та побачила, що він стоїть на узбіччі.

Вислухавши думку учасників справи, свідків, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої ДТП підлягає розгляду тим самим судом без зміни підсудності згідно ст.193 ЦПК України та відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №524/2127/16-ц від 04 вересня 2019 року.

В судовому засіданні встановлено, що 05 червня 2016 року на 6 км автодороги Т-15-10 в Арбузинському районі Миколаївської області відбулося зіткнення автомобіля "Renault Koleos", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автобусу "ПАЗ 627", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який перевозив пасажирів. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Сторонами у судовому засіданні не оспорювався факт дорожньо-транспортної пригоди, факт отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, що потребують ремонту, як наслідок ДТП, факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Також збігаються пояснення сторін щодо факту внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю тяжких або середньої тяжкості наслідків.

Сторонами не надано суду процесуального документу, який визначає вину учасника ДТП і має преюдиційне значення при вирішенні спору.

Також сторонами не надано доказів виконання вимог ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо повідомлення страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду. Із пояснень представника позивача Ніколаєнко О.О. вбачається, що транспортні засоби були застраховані, але особи із заявою до страхової компанії не зверталися через те, що розслідування тривало близько двох років.

В цілому спір між сторонами стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди зводиться до розбіжностей щодо смуги руху, а саме, кожна сторона наполягає на вині іншої сторони через виїзд на смугу зустрічного руху.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З письмових матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було визначено переможцем конкурсу Пасажирських автомобільних перевізників на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Арбузинського району Миколаївської області.

25 квітня 2016 року між ФОП "ОСОБА_2" та Арбузинською районною державною адміністрацією було укладено договір про організацію перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Арбузинського району Миколаївської області. Предметом договору є право на перевезення пасажирів по автобусному маршруту загального користування Новогригорівка-Южноукраїнськ (через Рябоконєво, Воєводське, Любоіванівку, Садове ) , оборотному рейсу у звичайному режимі руху.

ОСОБА_3 не заперечував в судовому засіданні що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено трудовий договір на використання автобусом ПАЗ 627 державний номерний знак НОМЕР_1 за маршрутом № 105 "Новогригорівка-Южноукраїнськ", однак сам договір суду не надав, оскільки, як пояснив в судовому засіданні, не зміг знайти.

Відповідача ФОП "ОСОБА_2" було зобов`язано ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 вересня 2019 року надати копію зазначеного договору. Однак остання вимоги ухвали не виконала, договір укладений з ОСОБА_3 на використання автобусом ПАЗ 627 державний номерний знак НОМЕР_1 за маршрутом № 105 "Новогригорівка-Южноукраїнськ" до суду так і не надала.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підтвердження своєї правової позиції позивачем ОСОБА_1 надано висновок експерта №09-1-559 від 29 вересня 2016 року, відповідачем надані покази безпосередніх свідків.

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цього Кодексу.

Дослідивши та оцінивши як доказ висновок експерта судом встановлено, що експертиза проводилася за клопотанням адвоката Ніколаєнко О.О., що захищає інтереси ОСОБА_1 , на експертизу були надані копії протоколу огляду місця ДТП, схеми до протоколу, пояснень, технічних характеристик автобусу; додатково експертом були запитані огляд транспортних засобів у стані безпосередньо після ДТП у присутності зацікавлених осіб, вихідні дані (характеристика дорожньої обстановки, тип дорожнього покриття та його стан на момент ДТП, профіль ділянки дороги, ширина проїзної частини, швидкість руху та завантаження транспортних засобів, дії учасників ДТП до моменту виникнення, відстань, яку подолав автомобіль "Renault Koleos" з моменту зміни напрямку руху в бік смуги руху автобусу "ПАЗ-672"). Також в ході проведення експертизи за клопотанням ініціатора дослідження було виключено з переліку чотири питання.

Таким чином експерт в ході дослідження мав надати відповіді на наступні 14 питань: на якій відстані від місця зіткнення водій автобуса повинен був почати гальмувати та почав гальмувати з урахуванням часу реакції водія, чи мав водій автобуса технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного гальмування, чи мав водій автобуса технічну можливість уникнути зіткнення шляхом маневру, як він повинен був діяти в даному випадку, чи відповідали дії водія автобуса вимогам ПДР, який технічний стан автобуса на предмет справності гальмової системи, як вплинула несправність автобуса на предмет на розвиток ДТП, який причинно-наслідковий зв`язок між несправністю автобуса і ДТП, чи була технічна можливість запобігти зіткненню при певному технічному стану автобуса, яке взаєморозташування транспортних засобів відносно кордонів і осьової лінії проїзної частини, відносно місця зіткнення, чи рухалися транспортні засоби при зіткненні та з якою швидкістю, чи могло відбутися зіткнення під визначеним кутом за умови пояснень водія автобуса.

Верховний Суд у постанові № 520/8073/16-ц від 28 березня 2018 року зазначив, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

При дослідженні матеріалів експертизи встановлено, що перелік питань має явно однобічну спрямованість на встановлену вину водія автобусу, при наданні відповідей на поставлені питання експерт не надав відповіді на запитання №4 та 18, прямо посилаючись на недостатність даних у поясненнях водія автобусу. Разом з цим експертизою не вирішено головне питання, що не узгоджується між сторонами, а саме хто із учасників дорожньо-транспортної пригоди рухався по смузі зустрічного руху і пояснення якої із сторін відповідають фактичному розташуванню транспортних засобів після зіткнення.

Пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 свідчать про те, що автобус рухався зі швидкістю 40-50 км за годину по своїй смузі руху, а автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав на зустрічну смугу. Зі схеми ДТП вбачається, що на смузі руху автомобіля "Renault Koleos" та на лінії дорожньої розмітки розташовані дві ями, про що експерт також зазначив при дослідженні обставин ДТП. Також суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 , незважаючи на родинні відносини із відповідачем за зустрічним позовом, оскільки свідок була приведена до присяги та її пояснення узгоджуються із поясненнями інших свідків.

Таким чином суд дійшов висновку, що висновки експерта є неповними, оскільки матеріали для дослідження експерту були надані не в повному обсязі, про що зазначив сам експерт, коло питань експерту окреслено однобічно, підсумкові висновки експертизи не збігаються із дослідницькою частиною експертизи та не узгоджуються з іншими доказами, а тому суд не приймає висновок експерта №09-1-559 від 29 вересня 2016 року як належний доказ.

Сторонам у судовому засіданні було роз`яснено право на заявлення клопотання про призначення повторної та додаткової експертизи, проте жодна сторона таким правом не скористалася. За клопотанням представника відповідача був викликаний в судове засідання експерт, але сторони та її представники для допиту експерта в судове засідання не з`явились.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20 березня 2019 року). Таким чином, особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, сама визначає докази, якими підтверджуються її вимоги або заперечення, доводиться їх достатність та переконливість.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц визначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

В свою чергу кожен учасник правовідносин має певні обов`язки, передбачені діючим законодавством. Так, відповідно до ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому, розділом ІІІ вказаного Закону передбачені усі можливі види шкоди, заподіяної страхувальником, що підлягають компенсації, а саме шкода, завдана майну, життю та здоров`ю потерпілого, витрати на лікування, шкода, пов`язані із втратою працездатності, моральна шкода тощо.

Таким чином для відшкодування шкоди, завданої ДТП, закон передбачає єдиний спеціалізований порядок відшкодування шляхом звернення до страховика.

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові зазначила, що такий порядок є обов`язковим і таким, що відповідає вимогам закону, а звернення до суду з позовом до винуватця ДТП можливе після отримання відмови у виплаті страхового відшкодування або у випадку його недостатності, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства із виникнення цивільно-правової відповідальності.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Також, у своїй постанові Постанова від 4 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (Провадження N 14-176 цс 18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

Рішення Великої Палати Верховного Суду, як найвищої в усій ланці касаційної інстанції, є основоположними та мають пріоритет у використанні перед іншими рішеннями Верховного Суду.

Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані належними доказами, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне ім`я відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

При оголошенні в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин судового рішення, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

_____________________________________________

Повний текст рішення складено 01 червня 2020 року.