Постанова

Іменем України

01 червня 2020 року

м. Київ

справа № 344/14987/15-ц

провадження № 61-16014св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «NUМАN МЕТIN АLТINOKLAR SUNTA КАРLАМА SАN.ТІС.LTD.STI.»

відповідач - ОСОБА_1 ;

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Центр будівельних матеріалів «Осмолода»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «NUМАN МЕТIN АLТINOKLAR SUNTA КАРLАМА SАN.ТІС.LTD.STI.» (далі - ТОВ «NUМАN МЕТIN АLТINOKLAR SUNTA КАРLАМА SАN.ТІС.LTD.STI.») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» (далі - ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода»), ОСОБА_1 про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості за непоставлений товар - пиломатеріали хвойних порід у розмірі 16 978 доларів 17 центів США, що по курсу валют Національного банку України в національній валюті становило 198 305 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2011 року між ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» та ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» (Туреччина) укладено контракт купівлі-продажу, за яким продавець зобов`язався передати у встановлений строк пиломатеріали хвойних порід, а покупець зобов`язався прийняти їх та сплатити певну грошову суму. Предметом цього зовнішньоекономічного контракту є пилопродукція з деревини хвойних порід в асортименті, розрахунки в якому вказані в іноземній валюті - долар США.

15 грудня 2011 року сторони підписали додаток № 6 до контракту купівлі- продажу від 01 червня 2011 року, згідно з яким продовжили термін його дії до 31 грудня 2012 року.

Відповідно, додатками № 7 від 01 лютого 2012 року і № 8 від 03 вересня 2012 року сторони погодили специфікацію пиломатеріалів, їх вологість, умови поставки, ціну, яку встановили у розмірі 190 доларів США за 1 куб. м пиломатеріалів та їх кількість.

30 серпня 2012 року між ОСОБА_1 , як поручителем, та ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» як кредитором, укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода», що виникли з контракту купівлі-продажу від 01 червня 2011 року.

15 жовтня 2012 року був укладений додаток № 1 до договору поруки, укладеного 30 серпня 2012 року, згідно з яким пункт 7.1 викладено в наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом п`яти років. Порука на підставі даного договору припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом п`яти років з моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором».

Посилалося на те, що на виконання умов пункту 5 контракту ним здійснено оплату на рахунок продавця на загальну суму 100 тис. доларів США, натомість, продавцем передано пиломатеріалів хвойних порід на загальну суму 83 021 доларів 83 центи США. Тобто ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» недопоставлено товар на суму 16 978 доларів 17 центів США, що по курсу валют Національного банку України в національній валюті становить 198 305 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану суму заборгованості за контрактом за непоставлений товар.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD. STI.» до ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» про стягнення заборгованості за непоставлений товар закрито.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2015 року третьою особою до участі у справі залучено ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода».

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2015 року апеляційну скаргу представника ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD. STI.» задоволено, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2015 року про закриття провадження в частині позовних вимог до ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року цивільну справу № 344/14987/15-ц за позовом ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD. STI.» до ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» про стягнення заборгованості за непоставлений товар та цивільну справу № 344/11266/14-ц за позовом ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD. STI.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за непоставлений товар об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2016 року, провадження у справі за позовом ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» до ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за непоставлений товар в частині позовних вимог ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» до ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» про стягнення заборгованості за непоставлений товар закрито.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року третьою особою залучено до участі у справі ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2019 року у складі судді Татарінової О. А. позов ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода», про стягнення заборгованості за непоставлений товар закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач як кредитор звернувся до суду з позовом до фізичної особи як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу, сторонами якого є юридичні особи. Тобто між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці і при цьому суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Ураховуючи, що позивачем пред`явлено позов до фізичної особи - ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки, укладеним на забезпечення зобов`язання за договором купівлі-продажу з дотриманням правил підсудності станом на час пред`явлення позову, дана справа перебуває у провадженні суду з 30 липня 2014 року, то у суду не було підстав для закриття провадження в справи з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» подало касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 344/14987/15-ц з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитор звернувся до суду з позовом до фізичної особи як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за договором поставки, сторонами якого є юридичні особи.

Тобто між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором поставки, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

До юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Вважало правильним висновок суду першої інстанції про те, що має місце господарський спір в розумінні статті 20 ГПК України, за змістом якої господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

При цьому послалося на відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 червня 2011 року між ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» та ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.» (Туреччина) укладено контракт купівлі-продажу, за яким продавець зобов`язався передати у встановлений строк пиломатеріали хвойних порід, а покупець зобов`язався прийняти їх та сплатити певну грошову суму. Предметом цього зовнішньоекономічного контракту є пилопродукція з деревини хвойних порід в асортименті, розрахунки в якому вказані в іноземній валюті - долар США.

15 грудня 2011 року сторони підписали додаток № 6 до контракту купівлі- продажу від 01 червня 2011 року, згідно з яким продовжили термін його дії до 31 грудня 2012 року.

Відповідно, додатком від 01 лютого 2012 року № 7 і додатком від 03 вересня 2012 року № 8 сторони погодили специфікацію пиломатеріалів, їх вологість, умови поставки, ціну, яку встановили у розмірі 190 доларів США за 1 куб. м пиломатеріалів та їх кількість.

30 серпня 2012 року між ОСОБА_1 , як поручителем, та ТОВ «NUMAN METIN ALTINOKLAR SUNTA KAPLAMA SAN. TIC. LTD.STI.», як кредитором, укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода», що виникли з контракту купівлі-продажу від 01 червня 2011 року.

15 жовтня 2012 року було укладено додаток № 1 до договору поруки, укладеного 30 серпня 2012 року, згідно з яким пункт 7.1 викладено в наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом п`яти років. Порука на підставі даного договору припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом п`яти років з моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором».

Позивач посилався на те, що на виконання умов пункту 5 контракту ним здійснено оплату на рахунок продавця на загальну суму 100 тис. доларів США, натомість, продавцем передано пиломатеріалів хвойних порід на загальну суму 83 021 доларів 83 центи США. Тобто ТОВ «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» недопоставлено товар на суму 16 978 доларів 17 центів США, що по курсу валют Національного банку України в національній валюті становило 198 305 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до положень стаття 15 ЦПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 1 ГПК України 1991 року передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарським судам, згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 ГПК України 1991 року підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України. За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем пред`явлено позов до фізичної особи - ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки, укладеним на забезпечення зобов`язання за договором купівлі-продажу з дотриманням правил підсудності станом на час пред`явлення позову, а справа перебуває у провадженні суду з 30 липня 2014 року.

Крім того, апеляційний суд правильно зазначив, що до юрисдикції господарських судів належать спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці і, при цьому, суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують, судом правильно враховано положення ЦПК України та ГПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову.

Посилання в касаційній скарзі на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) безпідставні, оскільки у вказаній справі розглядалося питання визначення юрисдикції за позовом, пред`явленим у лютому 2018 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара