Справа № 522/6915/20
Номер провадження 2/495/1942/2020
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03 червня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської Боярський О.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про поділ майна подружжя та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про поділ майна подружжя та визнання недійсними договорів купівлі-продажу було передано за територіальною підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

-нежиле приміщення (сарай), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м., яке належить ОСОБА_4 ;

-будівлі та споруди Човнової станції, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 79,9 кв.м., яке належить ОСОБА_4 ;

-прогулянкове судно з реєстраційним номером «ОДА-20320-К», 2008 року побудови, яке належить ОСОБА_3 .

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Подану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона звернулась до суду з вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу за якими її колишній чоловік відчужив їх спільно нажите майно третій особі ОСОБА_4 . Саме тому позивачка вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим у майбутньому виконання рішення суду. Після звернення позивачки 10.12.2019 року до відповідача ОСОБА_3 з листом-пропозицією щодо поділу майна подружжя, саме після цього останній відчужив спірне майно.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та відповідачем в 2004 році був укладений шлюб який розірвано 03.09.2011 року.

З наданої позивачкою Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 2007 року належить нежитлове приміщення АДРЕСА_3 .

З такої ж інформаційної довідки, що складалась на ОСОБА_4 , вбачається що останньому належать будівлі та споруди АДРЕСА_4 станції за адресою: будинок АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З поданих суду матеріалів неможливо достовірно встановити наразі, що відповідач дійсно має намір ухилятись від виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позову. Невідомо чи взагалі сповіщений відповідач ОСОБА_3 про намір його колишньої дружини поділити спільно нажите майно, підтверджень про отримання ним листа-пропозиції ОСОБА_1 від 10.12.2019 року до матеріалів не додані.

Подружжя ОСОБА_5 розірвало шлюб в 2011 році та по сьогоднішній день між ними не виникало спорів щодо їх спільного майна. Тому без встановлення додаткових обставин, які можуть бути підтверджені позивачкою в подальшому під час розгляду справи, суд наразі не може накласти арешт на спірне майно через відсутність достатніх доказів його необхідності.

Тобто, представником позивача не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Суду також достеменно не відомо чи не порушать запитувані заходи забезпечення позову права інших осіб, в тому числі ОСОБА_4 . З наданих матеріалів це встановити неможливо.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

За змістом ч.2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У поданій заяві представника позивача про забезпечення позову містяться лише посилання на імовірні труднощі під час виконання судового рішення у разі задоволення позову, що не є достатньою та самостійною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 249, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. про поділ майна подружжя та визнання недійсними договорів купівлі-продажу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя