ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/954/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/99/19 Категорія: 304090000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Бондаренко С.І.

учасники справи:

позивач (скаржник) - АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.04.2020 (повний текст складено 02.04.2020, суддя в суді першої інстанції Середа Л.В.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в сумі 37884.20 грн., яка складається з такого: 11750.87 грн. - заборгованість за кредитом; 1092.17 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 470.03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 24571.13 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами (відсотки, пеня, штрафи) банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.04.2020 позов банку залишено без задоволення. Суд вказав, що позовні вимоги у справі є необґрунтованими, так як відповідач погасила наявну заборгованість у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано 10.04.2020 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що в Генеральній угоді, укладеній між сторонами, визначено відсоткову ставку 2% на місяць та розмір штрафу. Сплачені позичальником кошти в сумі 26366,44 грн. були розподілені на погашення тіла кредиту та відсотків на суму 8893,51 грн., а суд першої інстанції помилково зарахував позичальнику ще одну сплату в сумі 8893,51 грн. за строк дії договору відповідач має сплатити відсотків на суму 17691,21 грн. Суд не врахував прострочення позичальником сплати чергового платежу по кредиту, що є підставою для нарахування штрафу в сумі 1558,65 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37884.20 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, 06.07.2012 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої приєдналася до умов кредитування та отримала кредит з лімітом за платіжною карткою в 3000,00 грн.

У подальшому сторони 26.07.2016 уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, яка підписана обома сторонами.

За вказаним договором сторони домовились, що заборгованість відповідача перед позивачем з дня підписання даної угоди складає 25947 грн. 14 коп., а датою кінцевого погашення заборгованості є 31.07.2019, що визначено пунктами 1.1.2 та 1.1.3 вказаної Генеральної угоди.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.8 та 2.9 Генеральної угоди банк надає відповідачу кредит в сумі 24571 грн. 13 коп. на строк в 36 місяців з 26.07.2016 по 31.07.2019 шляхом установлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 24571 грн. 13 коп., а відповідач має сплатити кредитні кошти, а також проценти в розмірі 2% в місяць (24% річних) на суму залишку заборгованості по кредиту до 31.7.2019. При порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у даній угоді, починаючи з 31 дня порушення заборгованість по кредиту вважається простроченою, а позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1558.65 грн. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів та винагороди згідно Генеральної угоди і Умов та правил. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник погашає банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Процентна ставка по кредиту може змінюватися в залежності від змін ставки НБУ або в інших випадках, у відповідності з Умовами та правилами.

На підтвердження своїх доводів позивач надав розрахунок заборгованості, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2012, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також витяг із Умов та правил надання банком послуг, які на думку позивача підтверджують обґрунтованість його позовних вимог.

Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконала належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню та сплаті визначених умовами кредитного договору платежів - відсотків, комісії та штрафу у даному випадку, внаслідок чого в неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 37884.20 грн., яка складається з такого: 11750.87 грн. - заборгованість за кредитом; 1092.17 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 470.03 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 24571.13 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Отже, за доводами позивача, вказана сума має бути стягнута в судовому порядку.

При цьому з розрахунку заборгованості позичальника (а.с.4) вбачається факт сплати нею на виконання умов договору 26316,44 грн. кредитної заборгованості, до складу якої входять, зокрема, 8847,35 грн. відсотків за користування кредитом.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У даному випадку обов`язок позичальника повернути тіло кредиту (за доводами позивача заборгованість становить 11750,87 грн.) та відсотки за користування кредитом (заборгованість 1092,17 грн.) встановлений п.2.1 генеральної угоди від 26.07.2016, підписаної сторонами.

Одночасно обов`язок позичальника сплатити штраф у разі прострочення на понад 31 день сплати чергового платежу встановлено п.2.2 вказаної генеральної угоди. Розмір штрафу сторони встановили в сумі 1558,65 грн.

Отже обов`язок по сплаті позичальником тіла кредиту, відсотків та штрафу в сумі 1558,65 грн. передбачено умовами письмового кредитного договору.

При цьому умови договору не містять обов`язку позичальника сплачувати на користь банку за наявності тих чи інших обставин штрафу в сумі 24571,13 грн., як помилково вказує позивач, отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, як такі, що не підтверджуються досягнутими договірними домовленостями сторін у справі.

Далі, всього по договору позичальником було погашено заборгованості на суму 26316,44 грн. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник допускала деякі прострочення погашення боргу у зв`язку з чим банк нараховував відповідну пеню. За строк дії кредитного договору (генеральної угоди) позичальник мала сплатити банку з урахуванням 24% річних 17691,21 грн. відсотків та погасити 25947,14 грн. тіла кредиту (п.1.1.2 генеральної угоди).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що на момент звернення з цим позовом до суду (16.01.2019) у позичальника була відсутні заборгованість, адже сплачена фактично сума (26316,44 грн.) була розподілена на погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитним коштами та нарахованими згідно умов договору платежами (комісія та пеня). Після вказаних зарахувань у позичальника ще додатково лишилась заборгованість по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитними коштами та нарахованому штрафу згідно п.2.2 Генеральної Угоди.

Отже відповідні суми боргу мають бути стягнуті у судовому порядку.

Апеляційні доводи скаржника в цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, банк виставив вимоги про стягнення пені та комісії, які за умовами п.2.8 генеральної угоди від 26.07.2016 нараховуються у порядку, визначеному Умовами та правилами.

Однак у даній справі не доведено, що вказані Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку були надані для ознайомлення та погодження позичальнику, про що свідчив би його підпис.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частини спірного договору.

У матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Витяг Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові ВСУ від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у кредитному договорі домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг Умов та Правил сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка підписана ним, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання, як другої сторони, до договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові ВСУ від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15).

Апеляційний суд зазначає, що наявність у вказаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не має правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Апеляційний суд враховує, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, наявний в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч.ч.1, 2 ст.207, ст.1055 ЦК України.

З цих підстав слід прийти до висновку про недоведеність тверджень позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, про стягнення яких порушено питання в цій справі, отже відповідні позовні вимоги є необґрунтованими, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією ВС у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.04.2020 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Також на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог на 38% з відповідача на користь позивача слід стягнути (1921 грн. + 2881,50 грн.) * 38% = 1824,95 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.04.2020 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 11750,87 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1092,17 грн. заборгованості по відсоткам та 1558,65 грн. штрафу, а всього 14401,69 грн.

У решті позовні вимоги у справі - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1824,95 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством - п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повну постанову складено 03.06.2020 .

Суддя-доповідач

Судді