Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2020 р.

справа № 755/7974/20

провадження № 2-о/755/846/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свою вимогу тим, що 29.11.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 14.08.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено вирок у справі 3 755/10138/16, яким засуджено ОСОБА_2 до позбавлення волі на строк 5 років, вирок набрав законної сили 12.11.2019 року. Спільне життя не склалось, подружжя зрозуміли, що вони зовсім різні люди, і не тільки за характерами, але й за інтересами та поглядами на життя, практично не розуміють один одного, протягом тривалого часу не підтримують шлюбно-сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважають спільне сімейне життя неможливим, що є підставою їх звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої заяву про розірвання шлюбу підтримує, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заяву із додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав 16.06.2020 року, заперечень проти розірвання шлюбу до суду не надійшло.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає положенню частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 листопада 1996 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва від 29.11.1996 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 1560. (а.с. 12)

Заявники від шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2009 року, актовий запис № 1448. (а.с. 20)

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року у справі № 755/10138/16, який залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 12.11.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. (а.с. 13-14, 15-18)

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Судом достовірно встановлено, що подружжя від шлюбу мають малолітню дитину, сімейне життя подружжя не склалось у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом тривалого часу проживають окремо один від одного, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між подружжям носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини бажання не мають.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між подружжям неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Заявник займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення.

При таких обставинах сім`я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України, шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких заявник наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки тривалий час подружжя не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, - підлягає до задоволення.

В порядку ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, при ухваленні судом рішення у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 111, 112 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 141, 142, 197, 198, 200, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 294, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва від 29 листопада 1996 року (актовий запис № 1560) - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заявники мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даної копії рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 червня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган