Ухвала

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 404/8925/18

провадження № 61-7806ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у розмірі 67 938,26 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Коваленко у м. Кропивницькому, у порушення підпунктів 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), не дотримавшись безпечної дистанції та інтервалу допустив зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого цей автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вказував, що розмір заподіяних матеріальних збитків становить 97 758,88 грн, що підтверджується незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай» (далі - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай»), яка прийняла рішення про виплату лише 30 820,62 грн страхового відшкодування.

Крім того, позивач оплатив оцінку вартості завданого матеріального збитку у розмірі 1 000 грн, тому просив стягнути з відповідача на свою користь 67 938,26 грн відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн моральної шкоди. Моральну шкоду обґрунтовував тим, що під час ДТП та після нього зазнав негативних наслідків, а саме нервовий стрес, глибоко переживав з приводу пошкодження свого автомобіля. Відмова в добровільному порядку відшкодувати відповідачем завдані збитки змусило докладати додаткових зусиль та втрачати додатковий час для захисту своїх інтересів.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 67 938,26 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 3 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 67 938,26 грн. У задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2019 року скасовано в частині задоволення вимог про стягнення майнової шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог про відшкодування шкоди у розмірі 67 938,26 грн завданої внаслідок ДТП відмовлено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 грн франшизи.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наданий позивачем звіт від 07 листопада 2018 року № 295, не є належним та допустимим доказом у цій справі, відповідно до вимог статей 77, 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки не є висновком експерта, у розумінні статей 102, 106 цього Кодексу.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 70 938,26 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*100=210 200 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має дня нього виняткове значення.

Наведені заявником обставини з посиланням на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Обґрунтовуючи наявність виключної правової проблеми, яка потребує вирішення Верховним Судом, заявник посилається на: різну практику вирішення подібних цивільних позовів до страховика чи винної особи за власним вибором, в тому числі пред`явлення позову до винної особи після виплати страховиком страхового відшкодування, правила застосування статті 1194 Цивільного кодексу України.

Проте у цій справі указане не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у позові заявнику відмовлено з підстав недоведення вказаного ним розміру завданої шкоди.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.Ес.Ай», про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний