Провадження №2/193/256/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

22 червня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кащук Д.А.,

секретаря судового засідання Ратушної В.В.,

за участю сторін по справі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача Мудраченка Віктора Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, третя особа: ОКП «Софіївське БТІ», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обгрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 20 червня 1986 року між позивачем та ОСОБА_3 Софіївським ЗАГС Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу вони стали проживати за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою позивач зареєструвала місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час спільного проживання з чоловіком ОСОБА_3 в період з 1986 по 1990 роки позивач з чоловіком розбудували домоволодіння. Перебудували житловий будинок. Збудували господарські будівлі та споруди.

З 1990 року позивач та її сім`я постійно стали проживати та користуватися вказаним новозбудованим домоволодінням.

Оселившись в будинку, вони з чоловіком завели власне господарство, розводили птицю та худобу, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували кошти за комунальні послуги та земельний податок. Спільне життя з ОСОБА_3 не склалося і 09 грудня 2005 року шлюб між ними було розірвано.

Рішенням четвертої сесії чотирнадцятого скликання Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №179-14/IV від 26 січня 2005 року за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та зобов`язано на підставі рішення отримати правові документи. До цього часу позивачем не було отримано свідоцтва про право власності на житловий будинок та не було проведено державну реєстрацію права власності в бюро технічної інвентарізації.

З моменту їх вселення з чоловіком в будинок та до теперішнього часу, крім позивача цим будинком ніхто не користувався, вона є єдиною, хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу. Крім цього позивачем сплачуються послуги за газопостачання, постачання електроенергії.

Житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,10 га., за який позивачем сплачується земельний податок.

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 32 від 18 лютого 2020 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Вартість домоволодіння відповідно звіту про оцінку майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 04 березня 2020 року, становить 79 465 гривень.

Житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно технічного паспорта від 03 лютого 2020 року загальною площею 69,1 м2, житловою 21, 0 м2., із господарськими спорудами: гараж, площею 24,8 м2; літній душ, площею 2,8 м2; туалет, площею 2,4 м2; сарай, площею 14,4 м2; сарай, площею 19.0 м2; сарай, площею 6,3 м2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, просить задовільнити.

Представник відповідача Девладіської сільської ради в судове засідання не з`явився. Направив суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Представник третьої особи ОКП «Софіївське БТІ» в судове засідання не з"явився. Направив суду клопотання про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 32 від 18.02.2020 року, право власності на нерухоме майно (житловий будинок) розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано(а.с.8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Девладівської сільської ради №192 від 17.02.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Рішенням четвертої сесії чотирнадцятого скликання Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №179-14/IV від 26 січня 2005 року за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та зобов`язано на підставі рішення отримати правові документи(а.с.7).

Житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідно технічного паспорта від 03 лютого 2020 року, має загальну площу 69,1 м2, житлову площу 21, 0 м2., та має господарські споруди: гараж, площею 24,8 м2; літній душ, площею 2,8 м2; туалет, площею 2,4 м2; сарай, площею 14,4 м2; сарай, площею 19.0 м2; сарай, площею 6,3 м2(а.с.9-13).

Звітом про оцінку майна встановлено, що ринкова вартість будинку становить 79465,00 грн (а.с.14-25).

Таким чином, з 1990 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач ОСОБА_2 добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням АДРЕСА_1 , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) .

Таким чином, приймаючи рішення про задоволення позову, суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, свідчить, що останній визнає позов і дана позиція не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Таким чином, позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача, так як при зверненні з позовом позивачем питання про відшкодування судових витрат перед судом не порушувалось.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст ст. 4, 5, 13, 81, 141, 206, 263-265, 354 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги представника позивача Мудраченка Віктора Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Девладівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, третя особа: ОКП «Софіївське БТІ», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 69,1 м2, вартістю 79 465 гривень із господарськими спорудами: гараж, площею 24,8 м2; літній душ. площею 2,8 м2; туалет, площею 2,4 м2; сарай, площею 14,4 м2; сарай, площею 19.0 м2; сарай, площею 6,3 м2.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України зазначений строк продовжується на строк дії карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями).

Повний текст рішення виготовлений 25 червня 2020 року.

Суддя Д.А.Кащук