ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Київ

справа № 761/14171/19

провадження № 22-ц/824/4419/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у складі судді Гончарука В.П., повний текст складений 08.01.2020 року,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, який мотивував тим, що 17 листопада 2012 року він уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . В шлюбі у сторін народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року шлюб було розірвано та стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу)проте не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Хоча вказаним судовим рішенням було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з відповідачем, але з січні 2017 року малолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, по місцю його проживання: АДРЕСА_1 .

Також дитина була переведена з дошкільного навчального закладу, в інший дошкільний навчальний заклад, за місцем проживання позивача.

Позивач зазначає, що фактично з квітня 2017 року відповідач припинила будь - яке спілкування зі своєю донькою, будь - якої участі у її вихованні, забезпеченні не приймає, не цікавиться її життям, за весь цей період доньку відповідач бачила декілька разів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив судвизначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ; припинити стягнення аліментів та звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) проте не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що здійснюється на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягненню дитиною повноліття.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що позивач самовільно, без її згоди, змінив визначене сторонами та судом місце проживання доньки та фактично позбавив матір спілкування з нею.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - місце проживання її батька ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 в розмірі ј частки всіх її доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 в розмірі ј частини всіх його доходів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що місцевим судом безпідставно прийнятий до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він є необґрунтованим, прийнятий без проведення бесіди із матір`ю, більш того, її сторона взагалі не була вивчена та досліджена належним чином. Оскаржуване рішення та матеріали справи не містять жодних доказів про те що вона не приймає участі у вихованні, розвитку та оздоровленні дитини або негативно впливатиме на неї. Рішенням суду не встановлено будь-яких виняткових обставин у розумінні статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач з квітня 2017 року і до теперішнього часу взагалі не приділяє жодної уваги до дитини, не телефонує доньці, не поздоровляє її з днем народження, не цікавиться її життям.

Крім того вказує, що відповідач була присутня на засіданні опіки, на якому вирішувалось питання про місце проживання їх доньки, та у неї не було жодних перешкод надати органу опіки документи, які б підтверджували її участь у вихованні, розвитку та оздоровленні доньки.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник просили залишити без задоволення скаргу з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явились, клопотань не подавали, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направили, натомність просили слухати справу без їх представника, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дочки сторін разом з батьком, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, зокрема тим, що батько з яким на час розгляду справи проживає дитина, забезпечив належні умови проживання, виховання та розвитку дитини.

З таким висновком погоджується і судова колегія.

Так, судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2012 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.13,14).

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дитини з матір`ю, стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 в розмірі ј частини усіх видів заробітку ( доходу) проте не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т.1 а.с.15).

Як встановлено судом та фактично не оспорювалося учасниками процесу, що з квітня 2017 року малолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , за цей період часу відповідач ОСОБА_2 фактично ніякої участі у вихованні та забезпечені дитини не приймає (т.1 а.с.47-64).

Малолітня ОСОБА_3 була переведена з дошкільного навчального закладу, в інший дошкільний навчальний заклад, за місцем проживання позивача (т.1 а.с.44-46).

Також відповідно до матеріалів справи малолітня ОСОБА_3 в період часу 2016 - 2018 р.р. відвідувала різні гуртки, та з дитиною був батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_5 .

Також 26.04.2017 року службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації було проведено обстеження житлово - побутових умов у належній позивачу квартирі, відповідно якого вбачається, що в квартирі створені всі належні умови для проживання (т.1 а.с.52-56)

Відповідно до висновку Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.10.2019 р. №109/02/40, вбачається, що орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації підтримав позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з батьком, з врахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м.Києві державній адміністрації від 09.10.2019 р. ( протокол №20) та з врахуванням інтересів дитини (т.1 а.с.220- 225).

Також в матеріалах справи є Висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 21.05.2018 р. №109/05/40-4681, відповідно до якого вбачається, що з врахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м.Києві державній адміністрації від 16.05.2018 р. (протокол №10), з врахуванням інтересів дитини комісія не підтримала позовну заяву ОСОБА_2 про відібрання дитини та вважає, що дитині краще проживати разом з батьком, а матері приймати активну участь у житті дитини ( т.1 а.с. 49-50).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи : Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про відібрання дитини в задоволені позову ОСОБА_2 було відмовлено, вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, урахував висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації від 17.10.2019 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, обґрунтовано визначив місце проживання малолітньої дочки сторін разом з батьком.

Доводи апелянта про те, що судом не встановлено виняткових обставин неможливості проживання дитини разом з матір`ю, не заслуговують на увагу, оскільки суд враховував саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, при цьому матір не позбавлена можливості зустрічатися з дитиною та піклуватися про неї.

Таким чином, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :