01.06.2020 Справа № 756/9904/19
Унікальний номер судової справи 756/9904/19
Номер провадження 2/756/1593/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участю секретаря судових засідань Пляса Б.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивачів ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить на праві власності позивачам та третій особі. Відповідач не проживає у квартирі з квітня 2018 року, однак залишається зареєстрованою за вищевказаною адресою, чим створює перешкоди позивачам у здійсненні права користування жилим приміщенням. Відповідач є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 , шлюб розірвано 28.01.2019.

Ухвалою суду від 07.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, відзиву суду не надала, у зв`язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу без її участі по наявним в справі доказам.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Квартира АДРЕСА_1 дійсно належить позивачам та третій особі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.01.94 та договору дарування 1/3 частини квартири від 15.10.2004 (а.с. 24-28).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.01.2019 ухвалено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 02.12.2011 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2068, розірвати (а.с. 30).

Як вбачається з листа Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 07.05.2019, протягом часу з квітня 2016 року по 07.05.2019 відповідач ОСОБА_4 з усними або письмовими заявами чи скаргами з приводу неможливості проживання в трикімнатній квартирі за місцем своєї постійної реєстрації до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві не зверталась (а.с. 31).

Відповідно до листа ОД-505 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» від 06.05.2019 протягом часу з квітня 2018 по 06.05.2019 ОСОБА_4 жодного разу не зверталась ні з усними , ні з письмовими заявами бо скаргами про її тимчасову відсутність на спірній житловій площі та збереження за неможливість проживання на житловій площі, де вона зареєстрована, через створення їй перешкод у проживанні (а.с. 32).

За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фзичних осіб Оболонської РДА ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35).

У судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили той факт, що відповідач приблизно з квітня 2018 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі №6-709цс16 і є обов`язковою до застосування судами.

Судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше року.

Відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як законний та обґрунтований.

З викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - невідомо), третя особа: ОСОБА_5 (адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко