КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 754/3565/20

провадження № 22-ц/824/5266/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф. Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_7

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року у складі судді Борця Є.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільміськбуд» про зобов`язання передати інвестування - квартири та документи, необхідні для державної реєстрації права власності на ці об`єкти нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року представник позивачів ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартири №40, №39, №15, №30, №80, №60, №68 , що знаходяться у секції №3; на квартири №147, №137, №163, №171, №125, №177, №143, №139, №131, №173, №155, №149, №123, що знаходяться у секції №4; на квартири №226, №218, №194, №215, №252, №228, №250, №263, №256, №274, №207, №266, №242, №222, №240, №276, №271, №206, №271, №234, №268, що знаходяться у секції № 5 у будинку АДРЕСА_1 ; заборони всім суб`єктам, які мають на це право, до вирішення судового спору здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно вказаних квартир.

В обґрунтування заяви зазначав, що позивачами набуті інвесторські права на зазначені квартири у житловому об`єкті, який будувався ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» за адресою: АДРЕСА_1.

Стверджував, що ТОВ «Агробудпереробка ЛТД» визнано банкрутом, унаслідок чого 23 грудня 2011 року будівельний майданчик передано ТОВ «Бориспільміськбуд». Добудова об`єкту здійснювалась останнім за участю ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна», яке виступило управителем будівництва.

Вказував, що згідно рішення Бориспільської міської ради №8032-67-Vвід 08 червня 2010 року змінена адреса будівництва з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 .

Звертав увагу на рішення Бориспільського міськрайоного суду в справах №359/8841/16ц від 20 лютого 2017 року та №359/8536/17 від 23.06.2018 року, якими відмовлено позивачам у підтвердженні їх інвесторських прав на квартири в об`єкті будівництва. У зв`язку з цим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подано позов у даній справі №359/8208/18ц про визнання права власності на новозбудовані об`єкти нерухомого майна, зобов`язання передати кожному з позивачів новозбудовані об`єкти та документи для державної реєстрації права власності на ці об`єкти.

Стверджував, що відповідач ТОВ «Бориспільміськбуд» сприяв управителю будівництва ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» в оформленні у 2018 році права власності на всі спірні квартири. Згідно даних документі частина квартир вже реалізована третім особам, а саме: квартири №40, №39, №15, №30, №80, № 60, №68 , що знаходяться у секції №3, №137, №163, №125, №177, №143, №139, №131, №173, №155, №149 у секції №4 та квартири №69 та № 25 секції №5 зареєстровано за ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна»; право власності на квартири №226, №218, №194, №215, №252, №228, №263, №256, №274, №207, №266, №242, №222, №240, №276, №234, №268, що знаходяться у секції № 5 зареєстровано за ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Деліз-Фінанс»; право власності на квартиру №40 секції №3 зареєстровано за ОСОБА_12 , квартиру №39 секції №3 - за ОСОБА_13 , квартиру №147 секції №4 - за ОСОБА_14 , квартиру №171 секції №4 за ДСНС України, квартиру №123 секції №4 за ОСОБА_15 , квартиру №222 секції №5 за ТОВ «Інтеграл», квартиру №271 секції №5 - за ОСОБА_16 , з огляду на що вважав, що ускладнюється і робиться неможливим виконання можливого судового рішення на користь позивачів.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 30 грудня 2019 року представник позивачів ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відмова суду першої інстанції у задоволенні заяви про забезпечення позову є незаконною через неповне з`ясування обставин, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що позивачами отримано майнові (інвесторські) права на квартири, що є предметом спору, оскільки продаж майнових прав чи їх відступлення відбувались на договірній основі, що передбачено ч.3 ст.7 ЗУ «Про інвестиції та інвестиційну діяльність».

Посилається на договори про відступлення права вимоги від 29.08.2010 року №В/4-Б, 27.09.2010 року №В/3-Б, 22.11.2010 року №В-А1-Б, 22.11.2020 року №В/20-Б, згідно яких ТОВ «Бориспільміськбуд» передались усі права вимоги за інвестиційними договорами, боржником в яких виступав ТОВ «Агробудпереробка ЛТД». За змістом вказаних договорів відповідачу передалося право вимоги, у тому числі й ті, що за дійсними правочинам належали позивачам. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вказують на нікчемність даних правочинів у частині, що стосується придбаних ними прав.

Зазначає, що право власності на всі квартири, майнові (інвестиційні) права на які належать позивачам, у 2017-2018 роках зареєстровано на афілійовані ТОВ «Бориспільміськбуд» та ПрАТ «ФК «Княгиня Ярославна» юридичні особи, а саме: АТ ЗНВКІФ «Княгиня Ярославна» та ТОВ «КУА АПФ «Деліз Фінанс». Сторона позивачів вказує на нікчемність даних правочинів відповідно до ч.1 ст. 203 та ч.1, ч.2, ст. 228 ЦК України.

22 червня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора ТОВ «Бориспільміськбуд» Ящишина М.А., в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції як таку, що є законною та обґрунтованою.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на спірні квартири призведе до порушення прав осіб, які не приймають жодної участі у розгляді справи.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 рокуза №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Бориспільміськбуд» не є власником спірних квартир та об`єктивно не має можливості відчужити ці об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб.

Зокрема, право власності на квартири №40, №39, №15, №30, №80, №60 , № 68 секції №3, квартири №137, №163 , №125, №177, №143, №139, №131, №173, №155, №149 секції №4, квартири №69, №25 секції №5 зареєстровано за ПрАТ ФК «Княгиня Ярославна»; право власності на квартири №226, №218, №194, №215, №252, №228, №263, №256, №274, №207, №266, №242, №222, №240, №276, №234, №268 секції 5 зареєстровано за ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Деліз-Фінанс»; право власності на квартиру №40 секції №3 зареєстровано за ОСОБА_12 , квартиру №39 секції №3 - за ОСОБА_13 , квартиру №147 секції №4 - за ОСОБА_14 , квартиру №171 секції №4 за ДСНС України, квартиру №123 секції №4 - за ОСОБА_15 , квартиру №222 секції №5 - за ТОВ «Інтеграл», квартиру № 271 секції №5 - за ОСОБА_16 .

Однак, позовні вимоги станом на час розгляду судом першої інстанції заяви про забезпечення позову не були пред`явлені до вказаних осіб, останні не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів або третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, про що обґрунтовано зазначено міськрайонним судом.

Таким чином, зважаючи на те, що із заявою про забезпечення позову представник позивачів звернувся стосовно майна, право власності на яке зареєстровано за особами, які не є учасниками справи, колегія уважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вказані обставини переконливо свідчать про те, що накладення арешту на спірні квартири призведе до порушення прав осіб, які не приймають жодної участі у розгляді цивільної справи.

З огляду на викладене, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, є правильним.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову, відповідному заявленим позовним вимогам.

Отже, доводиапеляційної скарги колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняте рішення щодо забезпечення позову, не спростовують правильних висновків суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний стороною позивачів, а тому не впливають на правильність вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову та не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «24» червня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай