КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 550,40 грн.

Вимоги обґрунтовувало тим, що 24.07.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 57854 в електронній формі, зі строком дії на 16 днів та встановленими відсотками. В порядку встановленому п. 1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2 400,00 грн., що підтверджується повідомленням від 23.07.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016. В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних обов`язків, відповідно до п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості перед позивачем станом на 07.08.2019 становить 100 550,40 грн., з яких: 2 400,00 грн. - основний борг, 47 174,40 грн. - заборгованість за відсотками, 50 976,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. А тому, ТОВ «ВЕЛЛФІН» просило задовольнити свої позовні вимоги (а.с. 1-7).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2019 у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с. 61-64).

В апеляційній скарзі, ТОВ «ВЕЛЛФІН» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги порядок укладення договору позики, який здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію» та «Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджені наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, яким на час виникнення правовідносин регламентувався порядок отримання та надання позики позивачем (а.с. 69-80).

Відзиву від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оригіналом електронного документа є електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного в розумінні Закону України «Про електронний цифровий підпис». Суд першої інстанції не погодився з позивачем в частині застосування до виниклих правовідносин норм Закону України «Про електронну комерцію», оскільки останнім не надано доказів на підтвердження укладання електронного договору шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Але погодитися з такими висновками в повній мірі не можна з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, внесеною до Реєстру фінансових установ, предметом діяльності якої є надання грошових позик фізичним особам (а.с. 9-11).

Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, які розміщені на офіційному веб-сайті.

В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «ВЕЛЛФІН» в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору позики.

24.07.2016 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 57854, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 2 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. Укладення договору оформлено відповідачем у встановлений спосіб шляхом заповнення всіх полів заявки на отримання позики на офіційному сайті позивача, після ознайомлення з умовами типового договору, ідентифікації відповідача та використання ним електронного підпису. Відповідно до п. 1.3. договору позика надається строком на 16 днів. Умовами п. 1.5 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 1,8 відсотків від суми позики, але не менше 20,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8 відсотків від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 договору; 3,8 процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 1.3. договору позика надається строком на 16 днів.

Згідно повідомлення директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 24.07.2016 через систему прийому платежів «WayForPay» було проведено видачу займу 2 400,00 грн. на карту клієнта (а.с. 45).

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув.

Згідно довідки щодо заборгованості станом на 07.08.2019 загальна сума заборгованості складає 100 550,40 грн., що складається з: 2 400,00 грн. - борг за позикою; 47 174,40 грн. - борг за відсотками; 50 976,00 грн. - борг за простроченими відсотками (а.с. 44).

Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі у редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Пункт 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Отже, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатору.

24.07.2016 у встановленому в п.п. 4.1 - 4.2 Правил порядку, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки. Крім того, заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього. Роздруківка заявки з офіційного веб-сайту позивача додавалася до позовної заяви. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики в електронній формі, який підписаний останнім електронним підписом одноразового ідентифікатора. Доказів на оскарження відповідачем даного договору позики матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», на що суд першої інстанції не звернув уваги, не дослідив надані докази та не надав належної їм оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Разом з тим, ТОВ «ВЕЛЛФІН» у своїй позовній заяві просить стягнути заборгованість за договором позики № 57854 від 24.07.2016 у розмірі 100 550,40 грн., з яких: 2 400,00 грн. - борг за позикою; 47 174,40 грн. - борг за відсотками; 50 976,00 грн. - борг за простроченими відсотками.

Пунктом 1.2 закріплено, що строк дії Договору 16 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п. 1.5 Договору позики нарахування відсотків за користування позикою проводиться у відповідності до таких умов:

1,8% - від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою;

1,8% - від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п. 1.2 цього Договору;

3,8% - від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором; сума відсотків за користування позикою нараховується в день погашення позики.

В зв`язку з тим, що позивачем не надано детального розрахунку по заборгованості за Договором позики, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Отже, 1,8% від суми позики становить 43,2 грн. - за перший день користування позикою, сума відсотків в межах строку дії позики становить 43,2 * 16 (днів) = 691,2 грн., що підтверджується графіком розрахунку за договором позики (а.с. 42), тобто сума боргу за відсотками, пред`явленого до стягнення, у розмірі 47 174,40 грн. не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи, а тому колегія суддів проходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками за Договором позики у розмірі 691,20 грн.

Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 50 976,00 грн., слід зазначити наступне.

У довідці заборгованості за договором позики № 57854 від 24.07.2016 зазначено, що загальна кількість днів простроченої позики становить 1 062 календарних днів (а.с. 44).

Відповідно до п. 1.5 договору, 3,8% від суми позики нараховується за кожний день користування позикою понад строку дії договору, тобто після спливу 16 днів передбачених п. 1.2 договору позики, а тому, 1 062 (загальна кількість прострочених днів) - 16 (передбачених договором позики днів) = 1 046 кількість прострочених днів за договором позики (за період з 10.08.2016 року по 07.08.2019 року). Відтак, 3,8% - від суми позики становить 91,2 грн. * 1 046 = 95 395,20 грн. (сума заборгованості за простроченими відсотками).

Але, враховуючи, те що позивачем зазначено в позовній заяві вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 50 976,00 грн., колегія суддів, керуючись нормами ЦПК України, переглянув справу за наявними в ній доказами, дослідив докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, приходить до висновку про задоволення в цій частині вимог позивача, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики у сумі 54 067,20 грн., з яких: 2 400,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 691,20 грн. - заборгованість за відсотками, 50 976,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає стягненню 1 032,92 грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 549,38 грн. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього в сумі 2 582,30 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48 ) заборгованість за договором позики № 57854 від 24 липня 2016 року у розмірі 54 067 (п`ятдесят чотири тисячі шістдесят сім),20 грн., з яких: 2 400,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 691,20 грн. - заборгованість за відсотками, 50 976,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 582,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський