Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 461/3910/16-ц

провадження № 61-41238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: виконавчий комітет Львівської міської ради, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, управління комунальної власності Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: управління державної реєстрації Львівської міської ради, відділ у справах дітей Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Львівський державний університет внутрішніх справ, відділ у справах дітей Личаківської районної державної адміністрації Львівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду

м. Львова від 19 квітня 2018 року, ухвалене у складі судді Юрківа О. Р., та постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р.,

Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, управління комунальної власності Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, скасування наказу про передачу квартири у власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, визнання права спільної сумісної власності на житлове приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02 січня 2004 року по 31 серпня

2014 року він працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ, є кандидатом наук з фізичного виховання та спорту, доцентом.

Зазначав, що із 30 вересня 2005 року перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Львівській міській раді та відповідно до статті 55 Закону України «Про освіту» мав право на забезпечення житлом у першочерговому порядку як науково-педагогічний працівник.

Натомість у 2012 році квартиру отримав заступник начальника відділу кадрового забезпечення університету ОСОБА_4 , який перебував на квартирному обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, у Львівський міський раді з 02 червня 2006 року, зареєстрований та проживав власній приватизованій трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_4 в університеті внутрішніх справ ніколи не працював, а його дружина - власник двокімнатної квартири. Вони не були включені до списку працівників університету, які користуються правом позачергового одержання житла.

Позивач вважає, що спірну трикімнатну квартиру мав отримати саме він, оскільки впродовж 18 років проживав з дружиною та двома дітьми в гуртожитку Львівського державного інституту фізичної культури, а останні шість років проживає з сім`єю в орендованій квартирі і власного житла не має. У контрольному списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку за місцем праці позивач перебуває під № 9, в той же час, як ОСОБА_4 - перебуває у цьому списку під № 15, а серед працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які потребують поліпшення житлових умов, позивач є першим ніж ОСОБА_4 на отримання трикімнатної квартири.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року в цивільній справі № 461/4606/14, з урахування змін внесених рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року, встановлено, що рішення викладене в протоколі № 8 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справ від 07 листопада 2006 року в частині включення ОСОБА_4 до контрольного списку працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, прийняте з порушенням процедури, а саме протокол не було підписано жодним із представників профспілкового комітету. Оскаржений контрольний список, затверджений на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету від 27 квітня 2012 року № 1, є незаконним, оскільки не зазначено підстав включення ОСОБА_4 у контрольний список працівників університету, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

На думку позивача, ОСОБА_4 не міг бути включеним до списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень; ордер на житлове приміщення № 0004333, виданий Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 31 жовтня

2013 року ОСОБА_4 та членам його сім`ї, є незаконним та підлягає скасуванню.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд:

- визнати недійсним ордер № 0004333 від 31 жовтня 2013 року виданий Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради на квартиру

АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_3 ;

- скасувати наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 19 січня 2015 року № 14-Ж-Г «Про передачу квартир у власність громадян» з додатком: Список громадян, яким передаються у власність квартири житлового фонду Львівської міської ради по Галицькому району з використанням залишків житлових чеків від 06 січня 2015 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, серія та номер:

Г-30423, видане ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 управлінням комунальної власності економічної політики Львівської міської ради від 19 січня 2015 року;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

(з відкриттям розділу), індексний номер: 19133052 від 05 лютого

2015 року, державного реєстратора прав на нерухому майно Львівського міського управління юстиції Львівської області

Кичми Ю. М.;

- скасувати запис про право власності: 8630737 від 03 лютого 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири.

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на спірну квартиру

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визнання незаконним та скасування протоколу № 8 від 07 листопада

2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справ щодо включення ОСОБА_4 в контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді - за № 19 та в контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, суттєво не впливає на права та обов`язки сторін оскільки вказаний протокол сам по собі не є тим актом який породжує права та обов`язки сторін, на відміну від рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано ордер на житлове приміщення, чи передано житло у власність.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_4 та членів його сім`ї не було виключено зі списку громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, згідно з абзацом другим

пункту 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, а тому підстави для визнання недійсним ордеру виключно на підставі судового рішення у справі № 461/4606/14-ц відсутні.

Також суд першої інстанції зазначив, що на момент звернення до суду з даним позовом 10 червня 2016 року ОСОБА_1 був виключений з контрольних списків працівників Львівського державного університету внутрішніх справ у зв`язку з припиненням трудових відносин, внаслідок чого його право станом на вказану дату ніким не порушувалось і не підлягало захисту в обраний ним спосіб, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості забезпечення жилим приміщенням громадян, які зняті з квартирного обліку за місцем праці навіть у випадку, якщо б права відповідних громадян під час їх перебування у квартирній черзі за місцем роботи були порушені до моменту такого зняття.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру, суд першої інстанції виходив з обрання ОСОБА_1 неправильного способу захисту своїх прав, оскільки вимога про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України є способом захисту існуючого права власності, а не способом набуття такого. При цьому, вирішення питання про надання житла конкретним особам належить до виключної компетенції власника житлового фонду та виконавчого комітету місцевої ради, а не суду.

Інші позовні вимоги суд першої інстанції вважав похідними, тому дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року залишено без змін.

Приймаючи постанову від 05 липня 2018 року, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позові, повно і всебічно з`ясував обставини справи та встановив відсутність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд, крім того, звертав увагу, що позивачем не надано доказів забезпечення житлом громадян, порядковий номер черги яких є меншим, ніж у нього.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова

від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 рокуі ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Галицького районного суду м. Львова.

У вересні 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

13 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 461/3910/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що у 2012 році посадовими особами Львівського державного університету внутрішніх справ під час розподілу житла було порушено норми житлового законодавства та право на житло, гарантоване йому та членам його сім`ї статтями 47, 48 Конституції України. Вказує, що спірну трикімнатну квартиру мав отримати він, оскільки, впродовж 18 років проживав з сім`єю в гуртожитку Львівського державного інституту фізичної культури, а останні шість років проживає в орендованій квартирі, власного житла не має. В контрольному списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку за місцем роботи знаходиться під № 9, а ОСОБА_4 під № 15. Стверджував, що серед працівників, які потребують поліпшення житлових умов він був першим на отримання трикімнатної квартири.

Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій помилково не прийняли до уваги рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року, в частині не скасованій апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року у справі № 461/4606/14-ц, які набрали законної сили.

На думку заявника, суди не врахували безпідставність перебування ОСОБА_4 та членів його сім`ї у контрольному списку працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, за відсутності відповідного рішення про включення їх до контрольного списку.

Також вказує, що рішеннями виконкому Залізничної районної ради депутатів трудящих № 469 від 15 травня 1975 року батько ОСОБА_4 ОСОБА_8 , як інвалід Радянської армії, отримав ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_9 та син

ОСОБА_4 ), яка 10 грудня 1996 року була ними приватизована.

Вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову з підстав того, що станом на час звернення до суду

10 червня 2016 року його було виключено з контрольних списків працівників Львівського державного університету внутрішніх справ у зв`язку з припиненням трудових відносин. При цьому дійшовши такого висновку, суди не врахували, що спори щодо неправомірності дій посадових осіб університету тривають із 2013 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

В поданому у вересні 2018 року відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - адвокат Дмитренко В. П. вважав, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважав, що касаційне провадження відкрито помилково, оскільки в касаційній скарзі ОСОБА_1 не зазначені підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, а тому касаційне провадження підлягає закриттю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із 02 січня 2004 року по 31 серпня 2014 року ОСОБА_1 працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ, є кандидатом наук з фізичного виховання та спорту, доцентом. Із 30 вересня 2005 року перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у Львівській міській раді.

Суди встановили, що ОСОБА_4 працює у Львівському державному університеті внутрішніх справ з 1997 року, є кандидатом юридичних наук. Згідно рішення від 07 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Львівського державного університету внутрішніх справ, оформленого протоколом № 8 від 07 листопада 2006 року, ОСОБА_4 включений у контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді, та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. На квартирному обліку у складі сім`ї з 4-х осіб ОСОБА_4 у Львівській міській раді перебуває із 02 червня 2006 року за № 22942 у пільговому списку за № 1537 та як позачерговик - за № 1.

На підставі спільного рішення адміністрації і профкому Львівського державного університету внутрішніх справ (витяг з протоколу

від 19 листопада 2012 року № 1) та з врахуванням рекомендації громадської комісії з житлових питань при виконкомі (витяг з протоколу від 04 грудня 2012 року № 20) виконкомом Львівської міської ради прийняті рішення

від 04 січня 2013 року № 07 та від 25 січня 2013 року № 45, згідно яких ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 було видано ордер № 0004333 від 31 жовтня 2013 року на квартиру АДРЕСА_2 .

Також судами встановлено, що управлінням державної реєстрації Львівської міської ради на спірну квартиру ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 видано свідоцтво Г-30423 від 19 січня

2015 року про право власності, на підставі якого державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Львівської області прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19133052 від 05 лютого 2015 року та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 8630737

від 03 лютого 2015 року про право власності ОСОБА_4 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на спірну квартиру.

16 червня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета

спору, - ОСОБА_4 , ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 . Поновлено пропущений строк позовної давності. Визнано незаконним та скасовано протокол № 8 від 07 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету. Визнано незаконним контрольний список працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень від 27 квітня 2012 року.

16 грудня 2015 року Апеляційним судом Львівської області ухвалено рішення, яким рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року в частині поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку позовної давності, визнання незаконним та скасування протоколу № 8

від 07 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено визнати незаконним і скасувати протокол № 8 від 07 листопада 2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету щодо: включення в контрольний список працівників Університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді, ОСОБА_4 - за № 19 (зарахований на квартирний облік у Львівській міській раді 02 червня 2006 року); включення в контрольний список працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень ОСОБА_4 - за № 2 (зарахований у пільговий список у Львівській міській раді 02 червня 2006 року). В іншій частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року залишено без змін.

27 квітня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу, якою рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2015 року, у нескасованій апеляційним судом частині, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року залишено без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних

справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського жилого фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно із статтею 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського жилого фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним передбачені статтею 59 ЖК УРСР, відповідно до якої ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, регулюється ЖК УРСР і Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення жилих умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня

1984 року № 470 (далі - Правила).

Згідно із статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення жилих умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Згідно з пункту 20 Правил громадяни беруться на квартирний облік: за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Абзацом четвертим пункту 9 Правил визначено, що підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

Відповідно до абзацу першого пункту 47 Правил громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список. Рішення про включення в цей список приймається відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом. Рішення адміністрації (органу громадської організації) та профспілкового комітету затверджується виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

За змістом абзацу другого 47 Правил громадяни виключаються з указаного списку, якщо вони були включені до нього необґрунтовано або втратили право позачергового одержання жилих приміщень.

Виключення зі списку провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про включення громадянина до списку. При розгляді цього питання на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Встановивши, що на час видачі оспорюваного ордеру ОСОБА_4 та членам його сім`ї не приймалось рішення про виключення його зі списків працівників університету, які перебувають на квартирному обліку у Львівській міській раді та користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним ордеру № 0004333 від 31 жовтня 2013 року на квартиру АДРЕСА_2 та похідних від неї вимог.

Посилання заявника на те, що вказану трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 повинен був отримати саме він,

є припущенням.

Доводи касаційної скарги про неврахування судового рішення у справі № 461/4606/14-ц, яке набрало законної сили, підлягають відхиленню, оскільки скасування протоколу № 8 від 07 листопада 2006 року в частині включення ОСОБА_4 до контрольного списку та визнання незаконним контрольного списку затвердженого рішенням № 1 від 27 квітня 2012 року після видачі оспорюваного ордеру та отримання свідоцтва про право власності на житло, не можна вважати беззаперечною підставою для позбавлення ОСОБА_4 і членів його сім`ї права власності на житло.

Касаційним судом враховано, що рішення органу місцевого самоврядування про видачу ордеру та передачу квартири у власність ОСОБА_4 і членам його сім`ї були фактично реалізовані та призвели до юридичних наслідків, які настали ще до набрання законної сили судовими рішеннями у справі № 461/4606/14-ц. На час звернення ОСОБА_1 із розглядуваним позовом до суду у червні 2016 року, ОСОБА_4 і члени його сім`ї вже понад два роки володіли спірною квартирою та колегія суддів не вбачає правових підстав для втручання у мирне володіння відповідачами своїм майном.

Обставин, які б свідчили про те, що підставою для скасування рішення, оформленого протоколом № 8 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету університету внутрішніх справ від 07 листопада 2006 року та визнання незаконним контрольного списку затвердженого рішенням № 1 від 27 квітня 2012 року, стали неправомірні дії самого ОСОБА_4 чи членів його сім`ї, судами не встановлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі та незгоди із обставинами встановленими судами, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права або допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у чинній редакції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду залишенню без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, а повноваження касаційного суду визначені, зокрема, главою 2 розділу V

ЦПК України, яка не передбачає можливості застосування заходів забезпечення позову на стадії касаційного провадження, про що просив ОСОБА_1 у своїй заяві.

Також касаційним судом не встановлено передбачених законом підстав для закриття касаційного провадження згідно доводів адвоката Дмитренко В. П. викладених у відзиві на касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України,

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович