УХВАЛА

Іменем України

03 червня 2020 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Гаряги А.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак заяву про затвердження мирової угоди та мирову угоду від 30 квітня 2020 року по цивільній справі № 328/572/20 (номер провадження 2/328/361/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Токмацької міської ради, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сердюченко В.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Майсак В.О.,

представника третьої особи Виконавчого комітету Токмацької міської ради як орган опіки та піклування - Кривонос О.В.,

встановив:

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа № 328/572/20 (номер провадження 2/328/361/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Токмацької міської ради як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В підготовчому судовому засіданні представником позивача надано заяву підписану позивачем та відповідачем, в якій просили затвердити мирову угоду сторін, а також надана мирова угода від 30 квітня 2020 року відповідно до якої ОСОБА_1 , позивач з одного боку та ОСОБА_2 , відповідач з другого боку, які є сторонами по цивільній справі , що розглядається в Токмацькому районному суді Запорізької області, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, керуючись ст. 207 ЦПК України, з метою врегулювання спірних правовідносин на підставі взаємних поступок, домовились про укладення мирової угоди на наступних умовах, згідно якої: 10. ОСОБА_2 позбавляється батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

11. ОСОБА_2 зобов`язується сплатити аліменти одноразово до 18 років включно, на користь матері ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в день затвердження даної мирової угоди, в сумі 480,00 грн. з розрахунку 40,00 грн. за один місяць за період з травня 2020 р. по квітень 2021 року, що буде підтверджуватися власноручною розпискою матері ОСОБА_1 .

12. Понесені сторонами по даній справі судові витрати, у тому числі витрати на оплату правової допомоги, відносяться на ту сторону, яка понесла такі витрати, і не підлягають відшкодуванню іншою стороною.

13. Після повного виконання сторонами умов цієї мирової угоди, вони не матимуть будь-яких претензій один до одного з питань, що стосуються виховання та/або утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14. У випадку не виконання умов цієї мирової угоди кожна сторона вправі пред`явити цю угоду до примусового виконання.

15. Сторони заявляють, що в процесі укладення мирової угоди не були, не будуть та не можуть бути порушені права третіх осіб, в тому числі і держави.

16. Наслідки укладення мирової угоди сторонам відомі.

17. Мирова угода набуває чинності з моменту її затвердження судом та прийняття відповідної ухвали і набрання нею законної сили, і є обов`язковою для виконання сторонами.

18. Мирова угода укладена сторонами у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін та один для суду.

Мирова угода підписана позивачем та відповідачем.

В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат Сердюченко В.В., підтримали дану мирову угоду та просили її затвердили.

Відповідач та його представник, адвокат Майсак В.О., підтримали дану мирову угоду та просили її затвердили.

Представник Виконавчого комітету Токмацької міської ради, Кривонос О.В. в судовому засіданні пояснила, що якщо сторони вважають за можливе затвердити таку угоду то вона не заперечує.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судове засідання не з`явився про час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши учасників справи з приводу мирової угоди, дослідивши умови мирової угоди, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень, викладених в ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, тобто то, по відношенню до чого позивач просить у суду захисту.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

19 травня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до відповідача, ОСОБА_2 , про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 164 Сімейного Кодексу України, регламентовані підстави позбавлення батьківських прав, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, ч.1 ст.164 цього Кодексу.

У статті 165 Сімейного Кодексу Україні (далі - СК України), визначено коло осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав.

Частиною 5 стаття 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень викладених в ч. 1, ч. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч.1 ст. 14, ч.1, 4 ст. 15 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст.121 СК права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статтях 150, 151, 153 СК України, закріплені: обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, права батьків щодо виховання дитини, права батьків та дитини на спілкування. Зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно до ч.1 ст. 152, ст.154 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.

Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

При дослідженні умов мирової угоди було з`ясовано, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини з 2006 року.

Крім того, між сторонами був спір щодо усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, позивачем у справі був ОСОБА_2 .

З умов викладених у мировій угоді, судом убачається, що сторони у справі взагалі вийшли за межі первісних позовних вимог; суд не вбачає законних підстав з урахуванням цих умов виходити за межі позовних вимог, оскільки ці умови суперечать закону, так як згідно до положень закону підстави, умови та порядок позбавлення батьківства визначені у ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, тому суд переконаний, що у справах про позбавлення батьківства суд не може затверджувати мирові угоди.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В залежності від конкретної ситуації в сім`ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів національної поліції, надання сім`ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), тощо.

Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав.

Відповідач є особою, яка має інвалідність 2 групи, внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково.

Наявність вини батьків належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні мирової угоди.

Керуючись п.1 ч.5 ст.207, ст.ст. 189, 197, 198, 200 ЦПК України, суд -

постановив:

У затверджені мирової угоди від 30 квітня 2020 року укладеної між сторонами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає але заперечення щодо неї можуть бути включені учасниками справи до апеляційної скарги на кінцеве процесуальне рішення у даній справі.

Суддя: