З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" травня 2020 р. Справа № 596/2070/19
Провадження № 2/596/98/2020
Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Лисюк І.О.,
за участю секретаря судового засідання Федорів О.П.,
представника позивача адвоката Вереса М.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Верес Михайла Ярославович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Гусятинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про зняття арешту з майна,-
Ухвалою судді від 27 січня 2020 року відкрито провадження у зазначеній справі в порядку загального позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Верес М.Я. підтримав позовні вимоги.
Представник третьої особи Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України, відсутній за місцем реєстрації, відзив на позовну заяву не подавав.
За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як встановлено, підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №193521251 від 08.07.2019 року, на підставі постанови 29659121, 09.11.2012 року відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції було накладено арешт на все нерухоме майно та заборона його відчуження ОСОБА_1 . (а.с.30-31).
16 травня 2018 року адвокат Верес М.Я. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із запитом до відділу державної виконавчої служби щодо надання інформації відносно арешту майна, накладеного постановою державного виконавця. (а.с.28).
Вищевказане виконавче провадження завершено 14.04.2014 року з підстав п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно п. 3.19. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 5 липня 1999 р. N 470/7 «строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки» та п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12,2008 N 2274/5 «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік», тому станом на 06.06.2018 матеріали вищевказаного виконавчого провадження знищено, згідно Акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24.01.2018.
Перевіркою даних АСВП станом на 06.06.2018 на виконанні у відділі виконавчі документи щодо ОСОБА_1 не перебувають. (а.с.29).
Таким чином, можливість ознайомитись з виконавчим провадженням та постановою Державної виконавчої служби про арешт майна та оголошення заборони його відчуження у сторони позивача відсутня у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та його знищенням.
Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень , переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить 1 рік. Тому у зв`язку із закінченням строків зберігання, зазначене виконавче провадження було знищено у порядку передбаченому законодавством.
Ці факти підтверджені матеріалами справи.
Відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (надалі Закон №606), в редакції від 23.02.2014 року в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 22 Закону №606, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 50Закону №606, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як встановлено, стягувач ОСОБА_2 у встановлений для повторного пред`явлення виконавчого документу строк до 14.04.2015 року виконавчий лист не пред`явив.
Перевірити матеріали виконавчого провадження та надати правову оцінку законності накладення арешту, у рамках якого арештовано майно неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, в т.ч. у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що виконавче провадження завершено, продовження дії арешту і заборони відчуження, накладених на майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності, порушує права позивача щодо володіння, користування та розпоряджання належним йому майном, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -
Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстровий номер обтяження 13230580 від 09 листопада 2012 року запис про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження накладеного на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2020 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області І.О. Лисюк