Справа №621/292/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Бородавки К.П., за участю секретаря Єрмоленко О.О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, збільшивши його, та щомісячно стягнути з ОСОБА_2 (далі - відповідач) аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності даного рішення і до повноліття дитини.

В обґрунтування позову зазначено, що неповнолітній син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в утриманні та розвитку дитини. Позивач зауважує, що прожитковий мінімум з 01.01.2020 для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 грн. відповідно мінімальний розмір аліментів складає 1109 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2020 провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб (а.с.14-15).

В судовому засіданні 27.05.2020 позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, підтримавши доводи, викладені в позові, та зауважила, що відповідач аліменти сплачує періодично, має заборгованість по аліментам, життям дитини не цікавиться, наразі син навчається в Харкові, потребує більше коштів ніж 500 грн щомісячно, адже, крім іншого, має витрати на проїзд та формений одяг; позивачу відомо, що відповідач працює неофіційно на двох роботах та має дохід; позивач має другу дитину та працює в управлінні пенсійного фонду; про народження у відповідача другої дитини позивач чула, але дитину не бачила, а відповідач відповідних доказів не надав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 27.05.2020 не прибув, надіслав заяву, в якій просить відмовити в задоволені позову та повідомляє про знаходження у нього на утриманні що однієї дитини; відзив на позов не надав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

26.07.2003 між сторонами був укладений шлюб, про що свідчить запис в паспорті громадянина України позивача, який розірвано 07.12.2007 згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.3-4, 7).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , а.с.6).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.08.2011 з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 500 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.07.2011 до повноліття дитини (а.с.8).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області від 30.01.2020 позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом із своїми синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам відповідача станом на 29.02.2020 відповідна заборгованість дорівнює 49038,73 грн (а.с.37).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно відповідачу на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_2 ; підстава виникнення права власності: договір дарування від 07.02.2020 №728 (а.с.34).

За відомостями з інформаційної системи Державного підприємства «Національні інформаційні системи" від 26.03.2020 дані про зареєстровані за відповідачем транспортні засоби відсутні (а.с.40).

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 24.03.2020 ВП №28185163 накладено арешт на все майно, що належить відповідачу у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 50000 грн (а.с.41).

Розв`язуючи спір, суд виходить з таких норм права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Ураховуючи наведене, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров`я платника або одержувача аліментів.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6).

Ухвалою суду від 10.02.2020 позивачу запропоновано надати до суду докази на підтвердження зміни матеріального, сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, чи існування інших випадків, передбачених Сімейним кодексом України, за якими розмір аліментів може бути збільшений за рішенням суду (а.с.14-15). В судовому засіданні суд роз`яснив позивачу право подававати докази на підтвердження доводів, наведених в позові та в судовому засіданні, а також право заявляти клопотання про витребування певних доказів судом в разі неможливості зібрання таких доказів позивачем самостійно.

Позивачем відповідних клопотань заявлено не було, доказів на підтвердження зміни (погіршення) її майнового стану чи матеріального становище дитини або поліпшення майнового стану відповідача, погіршення стану здоров`я дитини, що давало б їй підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів не надано; матеріали справи свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем зі сплати аліментів в розмірі 500 грн. Отже позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зміну судом розміру аліментів на дитину.

Доводи позивача про те, що розмір аліментів, стягнутий судом в сумі 500 грн на сина є меншим від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Приписами ч.2 ст.182 СК України, в редакції з 28.08.2018, визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

З огляду на викладене, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 141, 263-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про збільшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення - 28.05.2020.

Суддя К.П. Бородавка