КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 380/1490/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/231/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Болотова Є.В.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: представника позивача Штронди А.М.

представника відповідача Бацули Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бацули Євгенії Дмитрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П.,

у цивільній справі № 380/1490/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого просила суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 30.07.2012 року у загальній сумі 113 112,32 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 1 450,83 грн.; за відсотками - 111 661,49 грн. за період з 30.07.2012 року по 29.06.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30.07.2012 року між сторонами укладено кредитний картковий договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 1 500 грн. під 30% річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість кредитним договором в загальному розмірі 113 112,32 грн., а також судовий збір.

Не погодившись з судовим рішенням, представник відповідача подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставила питання про скасування указаного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник посилалася на те, що між сторонами відсутні договірні відносини кредиту, оскільки між позичальником та банком не були погоджені усі істотні умови договору, зокрема в частині процентної ставки та штрафних санкцій. Доданий до позовної заяви витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», на думку скаржника, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не містить підпису позичальника, має мінливий характер та залежить від волевиявлення лише однієї із сторін правововідносин.

У судовому засіданні представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом, АТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви від 30.07.2012 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «Приватбанк» та заявником ОСОБА_3 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у Банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту в 1500 грн.

Згідно наданої відповідачем суду копії свідоцтва про шлюб, 20.02.2015 року відповідач змінив прізвище на « ОСОБА_3 ».

Відповідач у Анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом на Анкеті-заяві.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в документах, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «Приватбанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - підпис позичальника відсутній.

Згіднонаданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31серпня 2018 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 137 316,10 грн., однак позивач заявляє вимоги про часткове стягнення вказаної заборгованості у загальній сумі 113 112,32 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 1 450,83 грн.; за відсотками - 111 661,49 грн. за період з 30.07.2012 року по 29.06.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання та послався на положення «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», які суд вважав невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не узгоджується з нормами матеріального права, правових висновках Верховного Суду та не відповідає обставинам справи і наданим позивачем доказам.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)

позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Однак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, а також враховуючи відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком витяги з Тарифів та Умов і Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних в позовній заяві обставин.

У Анкеті-заяві позичальника від 30.07.2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, посилаючись на «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку».

Однак, надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи у іншому провадженні, в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, колегія суддів у даному випадку вважає правомірним стягнення з боржника на користь банку лише заборгованої суми за тілом кредиту в розмірі 1 450,83грн., оскільки нарахування банком позичальнику указаної сумипідтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, який боржником не спростований.

У частині позовних вимог про стягнення відсотків у позові слід відмовити з вище викладених мотивів, оскільки будь-яких зобов`язань у позичальника перед банком в цій частині не виникло.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованої суми за тілом кредиту в розмірі 1 450,83 грн.

Крім того, в силу положень ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції, підлягає зміні апеляційним судом, а з відповідача на користь банку слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме: 22 грн. 90 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 368, 374,376, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту покартковому кредитному договору №б/н від 30.07.2012 року у сумі 1 450 грн. 83 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір в сумі 22 грн. 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді