ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Чернівці

Справа № 725/7113/19

головуючого Литвинюк І. М.

Провадження № 22-ц/822/443/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Герман Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року у цивільній справі за позовом міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, головуючий у І-й інстанції - Галичанський О.І. ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» (далі - МКП «Чернівцітеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії в квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , опалювальною площею 40,70 кв. м.

Вказана квартира розташована в багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення.

Зазначав, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення. Відповідачам відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для проведення розрахунків. Послуги з постачання теплової енергії надавались протягом опалювального періоду з жовтня по квітень відповідно по роках.

Також вказував на те, що вартість послуг з постачання теплової енергії визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1м2 на тариф з урахуванням фактичної температури: зовнішнього повітря розрахункового періоду та фактичної тривалості надання послуг у цьому періоді. В разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії відповідачі оплачують послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири.

Розрахунки проводилися згідно з тарифами, затвердженими постановами Національної комісії комунальних послуг № 650 від 06 червня 2014 року, № 146 17 жовтня 2014 року, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03 березня 2015 року, № 1171 від 31 березня 2015 року, № 969 від 09 червня 2016 року, № 1536 від 28 грудня 2017 року.

Оплата за надані послуги повинна здійснюватись відповідачем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідач користується послугами з постачання теплової енергії на підставі укладеного договору та не в повній мірі виконує обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2019 року, утворилася заборгованість у розмірі 9 415,88 грн.

Просило стягнути з відповідача суму заборгованості, 735,65 грн - втрат від інфляційних процесів; 209,48 грн - три відсотки річних та судові витрати.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

На заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року МКП «Чернівцітеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що наявна заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії. Відповідач користується послугами з постачання теплової енергії на підставі укладеного договору та не в повній мірі виконує обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять чіткого розрахунку боргу ОСОБА_1 за оплату наданих послуг, відсутні докази про надіслання відповідачу досудової вимоги чи попередження його за наслідки несплати заборгованості. Позивачем не дотримано умов договору щодо вирішення суперечності між сторонами.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором про надання послуг з централізованого опалення від 23 жовтня 2007 року, укладеного між МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах , передбачених цим договором (п.1.1 договору).

ОСОБА_1 обов`язки з оплати послуг з централізованого опалення з жовтня 2015 року виконуються неналежним чином. Внаслідок цього станом за період з 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 9 415,55 грн, що підтверджується наданим розрахунком (а.с.16).

Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі-Закон) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (стаття 2 Закону).

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до п.18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За таких обставин, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги.

Відповідно до пункту 1 розділуVI укладеного між сторонами договору від 23 жовтня 2007 року, суперечності між сторонами розв`язуються шляхом переговорів або у судовому порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позивачем не дотримано умов договору щодо вирішення суперечності між сторонами, оскільки нормами закону та умовами договору сторонам надано право вибору розв`язання суперечностей, а не встановлення обов`язку таких дій.

Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Виходячи з викладеного, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Разом із тим, платежі, встановлені статтею 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер (неустойку тощо). Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/31418/15-ц.

Звертаючись до суду з даним позовом, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 борг станом на 31 травня 2019 року в розмірі 9 415,88 грн за період із 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2019 року, в тому числі 735,65 грн втрат від інфляційних процесів та 209,48 грн 3% річних, надавши відповідний розрахунок.

Тобто, предметом спору у даній справі є заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з із 01 жовтня 2015 року по 31 травня 2019 року.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість в розмірі 9 415,88 грн, інфляційні втрати в розмірі 735,65 грн та три відсотки річних в розмірі 209 грн.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн, а за подання до суду апеляційної скарги - 2 881,50 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» слід стягнути 4 802,50 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 367, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 2020 року скасувати.

Позов міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово- комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , на користь міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», , НОМЕР_2 в філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк» м. Чернівці, МФО 356334, юридична адреса: 58018, м. Чернівці, вул. Максимовича, 19-А, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 9 415 гривень 88 копійок, інфляційні втрати в розмірі 735 гривень 65 копійок та три відсотки річних - 209 гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», , НОМЕР_3 в філії Чернівецького облуправління АТ «Ощадбанк» м. Чернівці, МФО 356334, юридична адреса: 58018, м. Чернівці, вул. Максимовича, 19-А, витрати зі сплати судового збору у сумі 4 802 гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак