ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4971/20 Справа № 199/6990/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача послуг газопостачання, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про захист прав споживача послуг газопостачання /а.с. 1-7/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26.07.2019 р. позивачем було підписано заяву - приєднання до умов договору постачання природного газу до житлового будинку по АДРЕСА_1 . До цієї дати, а саме 07.05.2019 р., працівниками ПАТ «Дніпрогаз» було складено акт про порушення, в якому зазначено про те, що за адресою: АДРЕСА_1 встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем: пломба завода і державного повірителя не відповідає. Потребує додаткового огляду. Також 07.05.2019 р. було складено Акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, згідно із яким лічильник газу споживача демонтується представником газопостачальної організації, замість нього в присутності споживача встановлюється інший лічильник газу типу ItronG418, зав. № 09011116 , з показами 00017 куб.м, пломба С51237509 . 21 травня 2019 р. комісією Відповідача за участю представника ГП «Днепрстандартметрология» Данилкіна Е.А. було складено акт № 175 експертиз лічильника газу в присутності споживача, а саме лічильника Галлус G4 (94 року), зав. № 002166132 . Згідно з даним актом комісією встановлено наступне: «вместо заводской пломбы установлена без оттисков завода-изготовителя заготовка - просверлена - установлена навесная пломба, где гос. поверителя пломба отсутствует». Висновок експертизи: «Счетчик не пригоден к дальнейшей эксплуатации так как внешний вид не соответствует требованиям эксплуатационной документации (п. 1.1). Патрубки опломбированы пломбой С51237506/51237507. Счетчик упакован в пакет и опломбирован пломбой Е42616702 . Позивач заперечив висновки експертизи, про що вказав в даному Акті експертизи лічильника. Також 21 травня 2019 р. відповідачем було складено Акт про порушення № 74, в якому зазначено про те, що встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем: виявлено Оператором ГРМ факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ (лічильника газу). Опис порушень: «Вместо заводской пломбы установлена металлическая заготовка без оттисков завода- изготовителя. Заготовка просверлена установлена навесная пломба, где гос. поверителя пломба отсутствует. Позивач вказав свої зауваження до даного акта - « Счетчик снимался на проверку в 2002 году. После этого пломбы не трогались и механические воздействия не проводились». 27 травня 2019 р. комісією відповідача було складено акт-розрахунок № 1278 від 27.05.2019 р., згідно з яким на підставі акта про порушення від 21.05.2019 р. №74 до споживача ОСОБА_5 АДРЕСА_1 з приводу виявлених порушень: несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу. Розрахунковий необлікований об`єм природного газу до 01 числа місяця складає: на 30.04.2019 року - 3910,75 м3 (07.11.2018 року - 30.04.2019 року). 24 липня 2019 р. відповідачем було складено акт про припинення газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 . Причиною відключення зазначено - заборгованість ВТВ. Згідно з розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 13.11.2012 року № 740-р. було присвоєно житловому будинку по АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ). На переконання позивача, вищевказані акти про порушення відповідача та дії відповідача щодо відключення житлового будинку від газопостачання є неправомірними. Особовий рахунок на поставку природного газу до житлового будинку АДРЕСА_1 був відкритий на ім`я ОСОБА_5 згідно договору про надання послуг з газопостачання від 25.05.2001 року № 67955 до 26.07.2019 року - дати підписання позивачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу до житлового будинку по АДРЕСА_1 . У 2002 році відповідачем було виявлено порушення правил газопостачання колишнім споживачем - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим лічильник Галлус G4 (94 року), зав. № 002166132 був знятий представниками відповідача для проведення експертизи. В подальшому відповідачем було складено Акт про порушення, оскільки на лічильнику була встановлена неналежна пломба і вказаний лічильник Галлус G4 (94 року), зав. № 002166132 був повернутий та поставлений до житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому представниками відповідача була залишена неналежна пломба на вказаному лічильнику, через яку була встановлена вже належна пломба самого відповідача. Про зняття вказаного лічильника свідчать також відомості розрахункової книжки по оплаті за природній газ за особовим рахунком № НОМЕР_5 , згідно із яким з 07.05.2002 р. газовий лічильник був знятий на ремонт. На підставі вказаного акту про порушення ОСОБА_5 було нараховано штраф, який він в подальшому сплатив. Після 07.05.2002 р. вказаний лічильник відповідачем та ОСОБА_5 не знімався та пломби на ньому не змінювались. На лічильнику на момент проведення перевірки 07.05.2019 р. була наявна пломба відповідача. Нарахування відповідачем необлікованого об`єму природного газу у кількості 3910,75 м3 та вартістю 45 326,34 грн. було здійснено колишньому споживачу - ОСОБА_5 згідно з актом-розрахунком № 1278 від 27.05.2019 р., втім, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. згідно свідоцтва про смерть від 02.08.2002 р., тому дані зобов`язання є припиненими згідно ст. 608 Цивільного кодексу України. Новим споживачем є ОСОБА_1 з 26.07.2019 р., тобто позивач, та на переконання позивача, він не несе зобов`язання зі сплати не облікованого об`єму природного газу у кількості 3910,75 м3 та вартістю 45 326,34 грн. згідно акту-розрахунку № 1278 від 27.05.2019 р. Відповідачем були порушені встановлені строки періодичної повірки лічильника, розрахунки за актом про порушення не здійснюються у разі виявлення факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу. Дії відповідача щодо відключення від газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 є неправомірними, оскільки порушень Кодексу газорозподільних систем з боку позивача не мало місце, і в останнього відсутня заборгованість зі сплати за спожитий природній газ. 24 липня 2019 р. відповідачем було складено акт про припинення газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 . Причиною відключення зазначено - заборгованість ВТВ. Після підписання 26.07.2019 р. заяви-приєднання до договору про постачання природного газу до житлового будинку по АДРЕСА_1 , позивач подав 29.07.2019 р. заяву до відповідача з проханням про відновлення газопостачання до житлового будинку. З 26.07.2019 р. у позивача не виникло будь-якої заборгованості за спожитий газ, оскільки 24.07.2019 року постачання газу до житлового будинку було припинено. Рахунків позивачу на оплату вартості газу не надсилалось згідно п. 12 гл. 5 розділу 11 Кодексу газорозподільних систем. Вимога була залишена без виконання. При нарахуванні об`єму не облікованого природного газу згідно Акту-розрахунку № 1278 від 27.05.19 р. відповідачем не враховано сплачена споживачем вартість спожитого природного газу.

Просив суд визнати неправомірним та скасувати акт-розрахунок №1278 від 27.05.2019 р. АТ «Оператор Газорозподільної системи «Дніпрогаз»; визнати неправомірними дії АТ «Оператор Газорозподільної системи «Дніпрогаз» щодо відключення від газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ «Оператор Газорозподільної системи «Дніпрогаз» відновити газопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 207, 210-214/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі було встановлено обставини, які мають значення для вирішення вказаної справи, невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права /а.с. 217-225/.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України скористалось та подало відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство дозволяє споживачу оскаржити в судовому порядку саме рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом, а не сам акт-розрахунок. За таких обставин позовні вимоги про визнання незаконним та скасування акту - розрахунку не є належним та ефективним способом захисту цивільних прав. Задоволення вимоги позову про відновлення газопостачання є похідною від задоволення первісної вимоги позову, втім, оскільки в її задоволенні відмовлено, то підстави для задоволення й похідної вимоги відсутні.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є побутовим споживачем послуг з постачання природного газу, що підтверджується відповідним договором (а.с. 12) від 26.07.2019 р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розпорядженням Дніпропетровського міського голови (а.с. 19) від 13.11.2012 року № 740-р. було присвоєно житловому будинку по АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_1 ).

Згідно з актом від 07.06.2019 р. про виявлені порушення (а.с. 13), який був складений відповідачем у присутності гр. ОСОБА_6 (остання є дружиною відповідача, про що свідчить відмітка у паспорті позивача (а.с. 41-42) встановлені сумніви у правильній роботі лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 , а саме пломба завода і державного повірителя не відповідає, потребує додаткового огляду.

Складений акт про порушення (а.с. 14), акт про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи (а.с. 13 зв.), з цими актами ознайомлена ОСОБА_6 , що підтверджується її підписом, та відповідно до акту № 175 експертизи лічильника від 21.05.2019 р. «вместо заводской пломбы установлена без оттисков завода-изготовителя заготовка - просверлена - установлена навесная пломба, где гос. поверителя пломба отсутствует». Висновок експертизи: «Счетчик не пригоден к дальнейшей эксплуатации так как внешний вид не соответствует требованиям эксплуатационной документации (п. 1.1). Патрубки опломбированы пломбой С51237506/51237507. Счетчик упакован в пакет и опломбирован пломбой Е42616702 .

Відповідачем складений акт про порушення від 21.05.2019 р. №74 (а.с. 16).

27.05.2019 р. складений акт розрахунок № 1278 комісією АТ «Дніпрогаз» з приводу виявленого порушення - несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, згідно з актом - розрахунком розрахункова сума збитків складає 45 326,34 грн. (а.с. 17).

27.05.2019 р. відбулося засідання комісії (а.с. 85) з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, було розглянуто акт про порушення №74 від 21.05.2019 р., та згідно з прийнятим рішенням комісії ухвалено акт - порушення 21.05.2019 р. №74 задовольнити в повному обсязі, що підтверджується відповідним протоколом.

Рахунок на оплату необлікованого об`єма природного газу був отриманий споживачем ОСОБА_6 27.05.2019 р., що підтверджується її підписом (а.с. 87).

24.07.2019 р. за адресою позивача припинено газопостачання, що підтверджується відповідним актом (а.с. 18).

Відповідно до висновку про судової експертизи (а.с. 115-118) на пластмасовому корпусі лічильного механізма газового лічильника Gallus G4 заводський номер 002166132 в технологічно виготовленому заглибленні для пломби заводу-виробника встановлена заготовка з металу сірого кольору, що має магнітні властивості. без відтисків та символів з наскрізним отвором, крізь який проходять відрізки пломбу вального тросу, кінці яких входять у вихідні отвори пломби з металу сірого кольору, що має магнітні властивості, на поверхні якої з однієї сторони є відтиск, по формі схожий на символ «3». Інших символів та відбитків на пломбі не виявлено. Видимих пошкоджень на поверхнях заготовки та пломби не виявлено, пломбувальний трос є лише зі сторони вихідних отворів пломби.

Правовідносини між сторонами по даній справі виникли із захисту прав позивача, як споживача.

Відповідно до пп. 3 п. 1 гл. 1 розд. І Кодексу газорозподільних систем дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором газорозподільної системи і газодобувними підприємствами та виробниками біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, які підключені (приєднуються) до газорозподільної системи; між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу.

У відповідності до пп. 3 п. 1 гл. 2 р. XI Кодексу ГРС до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу).

Аналізуючи дану норму, слід дійти висновку про те, що наявність самого факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ є достатньою підставою для здійснення нарахувань необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу. Будь-яких інших вимог щодо необхідності доведення факту нанесення майнової шкоди Оператору ГРМ внаслідок несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ Кодекс ГРС не містить.

Зміст поняття «несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу» розкрито у абз. 37 п. 4 гл. 1 р. І Кодексу ГРС - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризаций, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

Відповідно до п. 4 гл. 6 р. X Кодексу ГРС за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ (вузол обліку газу) та пломб (відбитків їх тавр) відповідає власник (користувач), на території або у приміщенні якого вони встановлені, що має бути зафіксовано у відповідному акті про пломбування. До моменту набрання чинності Кодексом ГРС чинними на території України були Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджені Постановою КМУ від 9 грудня 1999 р. № 2246, якими також було передбачено обов`язок споживача забезпечувати збереження і цілість лічильників газу та пломб на них (абз. 9 п. 29).

Відповідно до глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.

Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 вказаної статті ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 5 ЦПК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Оспорюваний позивачем акт-розрахунок №1278 від 27.05.20196 (який складений за результатами рішення (протоколу) комісії щодо розгляду акта про порушення від 21.05.2019 р. № 74), яким лише визначено розмір розрахункової суми збитків, завданих порушеннями споживача, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані кошти, що є різновидом претензії.

Позову про стягнення з ОСОБА_1 визначеної актом-розрахунком вартості природного газу відповідачем не пред`явлено.

Оспорений позивачем акт - розрахунок складений на підставі рішення комісії з розгляду актів про порушення, яке позивачем не оскаржено, позовних вимог про визнання будь-яких дій відповідача, які пов`язані із складенням акту - розрахунку, позивачем не заявлено.

Із спірних правовідносин не вбачається, що акт про порушення є актом в розумінні вищезазначених положень ЦК, оскільки він лише фіксує порушення, які були виявлені при проведенні перевірки працівниками відповідача Оператора газорозподільної станції.

Оскаржений позивачем акт-розрахунок може використовуватись, як доказ, в разі звернення з позовом до суду у спорі про право і підлягає оцінці судом при розгляді спору.

З врахуванням вищенаведеного вбачається, що чинне законодавство дозволяє споживачу оскаржити в судовому порядку саме рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом, а не сам акт-розрахунок.

Вказаний висновок також підтверджується і позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 14 січня 2020 року по справі № 910/17955/17 на яку посилається апелянт. Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові, звернула увагу на те, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування саме акту - розрахунку не є належним та ефективним способом захисту цивільних прав.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дії відповідача щодо відключення від газопостачання домоволодіння суд першої інстанції виходив з того, що доказів погашення заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ позивачем суду не надано, тому підстави для визнання дій відповідача неправомірними щодо відключення від газопостачання житлового будинку відсутні і колегія суддів погоджується з вказаним висновком враховуючи наступне.

Главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, передбачено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"; 5) неповернення оператору ГРМ заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) в інших випадках, передбачених законодавством. Постачальник має право обмежувати (припиняти) постачання газу споживачу відповідно до порядку, встановленого законодавством.

Підставою для припинення газопостачання (як оперативно-господарської санкції) є порушення, яке визначене главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, факт якого фіксується у відповідному акті про порушення, який у випадку підтвердження порушення підлягає задоволенню на підставі прийнятого рішення комісії постачальника, що оформляється протоколом.

Припинення газопостачання мало місце за відповідним актом про припинення газопостачання від 24.07.2019 р. (а.с. 18), згідно якого причина відключення газу (російською мовою) «долг».

Відтак, саме у зв`язку з наявною заборгованістю за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ, керуючись пп.9 п. 1 гл. 7 р. VI Кодексу ГРС, відповідачем припинено газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкті позивача.

Крім того, колегія суддів хочу зауважати, що позивачем у судовому порядку не оскаржувалось рішення комісії з розгляду актів про порушення на підставі якого складено акт-розрахунок, у зв`язку з чим нарахована заборгованість існує і до теперішнього часу. Апелянтом не надано до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів на спростування заборгованості яка і є підставою для відключення домоволодіння від газопостачання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача відновити газопостачання, суд першої інстанції виходив з того, що дана вимога є похідною від вимоги про визнання неправомірними дії відповідача щодо віключення домоволодіння від газопостачання у задоволенні яких було відмовлено, а тому і у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити і колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи скарги стосовно того, що судом не було досліджено обставини наявності або відсутності порушень позивачем норм Кодексу газорозподільних систем України, у зв`язку з чим відповідачем було донараховано вартість необлікованого природного газу згідно акту-розрахунку № 1278 від 27.05.2019 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки факт наявності чи відсутності порушень позивачем норм Кодексу газорозподільних систем України може бути предметом розгляду під час оскарження рішення (протоколу) комісії щодо розгляду акту про порушення та яким визначено обсяг нарахованого об`єму необлікованого природного газу та його вартості та не може бути предметом розгляду під час оскарження акту-розрахунку № 1278 від 27.05.2019 року, який складається за результатами рішення комісії та є лише фіксацією рішення, яке було прийнято комісією.

Доводи скарги стосовно того, що відповідачем під час розгляду справи не надано письмового повідомлення про припинення газопостачання позивачу у встановлений законом строк та доказів належного вручення вказаного повідомлення є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи (а.с. 95-97).

Доводи скарги, що акт-розрахунок та рахунок на оплату заборгованості складені відносно колишнього власника особового рахунку батька позивача, який помер, а не на самого позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки починаючи з серпня 2002 року позивач особовий рахунок переоформив на себе лише 26 липня 2019 року тоді, як домоволодіння йому належало з часу відкриття спадщини, а факт прийняття спадщини встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2017 року у справі № 199/2272/17. Обов`язок нового власника переоформити на себе особовий рахунок передбачений нормами Кодексу газорозподільних систем. Тому на момент складання у вказаних документах і було зазначено колишнього власника особового рахунку.

Доводи скарги щодо відсутності в нього сплати необлікованого об`єму природного газу, колегія суддів дані доводи відхиляє, оскільки дані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і судом надано їм оцінку та викладено мотиви щодо їх відхилення і колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Доводи скарги стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно вважав повноважною дружину позивача діяти від його імені та підписані документи, оскільки будь-якої довіреності з правом підпису він своїй дружині не видавав, колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд не встановлював факт наявності повноважень дружини позивача діяти від його імені та підписувати від його імені документи, оскільки акти були підписані нею, як незаінтересованою особою, яка має право їх підписати у розумінні п. 2 розділу 5 глави ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистого тлумачення норм матеріального права, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров