Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 397/436/14-ц

провадження № 61-12754св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Фермерське господарство «Київська Русь»,
третя особа - Відділ Держземагенства в Олександрівському районі Кіровоградської області,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Київська Русь» на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 січня

2018 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Гайсюка О. В.,

Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»

(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Київська Русь» (далі - ФГ «Київська Русь»), третя особа - Відділ Держземагенства в Олександрівському районі Кіровоградської області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області), про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1

10 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ФГ «Київська Русь» укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, склавши заповіт на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 4,2671 га.

Також позивач зазначала, що її покійний батько не підписував особисто спірний договір, про що помітила при ознайомленні з текстом договору від 10 жовтня 2008 року. Підписи в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» та в акті приймання-передачі земельних ділянок в графі «Орендодавець» не належать її батьку.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд визнати договір оренди землі від 10 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_2

та ФГ «Київська Русь», недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області

від 11 серпня 2016 року (у складі судді Безуматова М. В.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що її права є порушеними. Крім того, вимоги позивача про визнання договору недійсним слід розцінювати як формальний привід для припинення договірних відносин з відповідачем, а тому дані вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 січня

2018 року рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 10 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Київська Русь», зареєстрований у

ДП «Центр державного земельного кадастру» Олександрівському районному відділі за № 61.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи від 04 грудня 2017 року при укладенні оспорюваного договору оренди землі була відсутня воля орендодавця, а, отже, сторони не досягли усіх істотних умов вказаного договору, що є підставою для визнання спірного договору недійсним на підставі статті 15 Закону України «Про оренду землі» та статті 215 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ФГ «Київська Русь» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме: статті 89 частини другої статті 367 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX).

Крім того, посилаючись на висновки судово-почеркознавчих експертиз, апеляційний суд не перевірив наявність повноважень на проведення вказаної експертизи у експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованлю, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 4,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

10 жовтня 2008 року між ФГ «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладений договір оренди, відповідно до умов якого останній передав у строкове платне користування господарству земельну ділянку, площею 4,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Красносільської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

Сторонами було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки

від 10 жовтня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом

ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею

4,2671 га після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області

від 01 жовтня 2014 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Київської незалежної судово-експертної установи від 15 грудня 2014 року № 1040 підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься у графі «Орендодавець» ОСОБА_2» на звороті оригіналу договору оренди землі від 10 жовтня

2008 року № 165, укладеного між ФГ «Київська Русь» та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_2 .

У лютому 2015 року ФГ «Київська Русь» звернулося до суду з клопотанням про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої просило доручити Дніпропетровському науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - Дніпропетровський НДІСЕ).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області

від 02 лютого 2015 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровського НДІСЕ від 18 червня 2015 року № 743-15 підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Орендодавець» в першому та другому примірнику договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року №165 виконані самим ОСОБА_2 Підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Орендодавець» в першому та другому примірнику акта прийому-передачі земельних ділянок, що є додатком до договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року виконані самим ОСОБА_2 Підписи від імені ОСОБА_2 в графах «Орендодавець» в першому та другому примірниках договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року № 165 - виконані однією особою.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з клопотанням про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просила доручити Науково-дослідній лабораторії судових експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року у справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи Науково-дослідної лабораторії судових експертиза від 04 грудня 2017 року № 53/100/17 встановлено, що підпис у двох примірниках оригіналу договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року № 165 в розділі «Реквізити сторін» у графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою. Підписи у двох примірниках оригіналу акта прийому-передачі земельних ділянок, що є додатком до договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року № 165 в графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою. Зазначено, що підписи виконані іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 шляхом попереднього тренування з відпрацюванням стереотипу його підпису, але зі збереженням особистих ознак почерку виконавця, які не притаманні ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог посилалась на те, що спірний договір оренди земельної ділянки був підписаний не її батьком - ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди

землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсними може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вказаним правочином.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Апеляційний суд установив, що, призначаючи ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2015 року іншу судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДІСЕ, суд першої інстанції не вказав, який статус має ця друга експертиза та з яких підстав не взято до уваги перший висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 15 грудня 2014 року № 1040.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши висновки судових почеркознавчих експертиз від 15 грудня 2014 року № 1040 та від 04 грудня 2017 року

№ 53/100/17, якими встановлено, що підписи у договорі оренди землі

від 10 жовтня 2008 року та акті прийому-передачі земельних ділянок, що є додатком до договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою, апеляційний суд обґрунтовано визнав договір оренди земельної ділянки недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, щопостанова апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме: статті 89 частини другої статті 367 ЦПК України, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статей 12, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи участь у судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанцій, представники ФГ «Київська Русь» не заперечували як проти призначення судових почеркознавчих експертиз, так і установ, яким доручали їх проводити: в суді першої інстанції - Київській незалежній судово-експертній установі, а в апеляційному суді - Науково-дослідній лабораторії судових експертиз.

Жодних заперечень щодо висновку повторної судової почеркознавчої експертизи Науково-дослідної лабораторії судових експертиз від 04 грудня 2017 року № 53/100/17 фермерське господарство не надало, доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не перевірив наявність повноважень на проведення вказаних експертиз у експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки ФГ «Київська Русь» не довело належними та допустимими доказами неможливості проведення вказаними експертами судових почеркознавчих експертиз.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судове рішення, що переглядається, є достатньо мотивованим.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Київська Русь» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк