Справа № 456/990/20
Провадження № 2/456/771/2020
РІШЕННЯ

іменем України

18 травня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

за участю секретаря - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорм позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 88315,60 грн., що складається з заборгованості за основним боргом, відсотками, заборгованістю за простроченими відсотками, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.01.2017р. між ТОВ "Веллфін" та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі № НОМЕР_1 на суму 2050 грн. строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.3 цього договору; 2,0% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3 договору.

Реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами отримання позики, а договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст. 6, 627 ЦК України, ст.ст. 11,12 ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. ТзОВ «Веллфін» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кошти. В свою чергу відповідач не сплачує своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за договором позики відповідача, станом на 28.02.2020 утворилась заборгованість у розмірі 88315,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом - 2050,00 грн., заборгованості за відсотками - 41452,60 грн., 44813,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Проте, 18.05.2020р. до суду надійшов відзив на позовну заяву,

відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами ТОВ «Веллфін», вважає їх не обгрунтованими та безпідставними. Вказує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог. Крім того позивачем недоведений факт укладання договору позики між ТОВ «Веллфін» та нею, та його підписання, факт перерахування відповідачу грошових коштів. Відтак, відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги, не підлягають задоволенню. Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від неї виконання боргового зобов`язання. Для цього, суд повинен встановити наявність між позивачем і нею, правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Подана позивачем до суду копія договору позики №130097 від 31.01.2017 р., нібито укладеного між ТОВ «Велффін» та відповідачем, в розділі 8 "Реквізити та підписи сторін" містить лише зазначення інформації про Позикодавця та прізвища, ім`я та по-батькові відповідача, та надрукований запис "електронний підпис". На думку відповідача, подана позивачем до суду у якості доказу копія договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання відповідачем договору позики № 130097 від 31.01.2017 р. за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою елекронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі Інструкція), заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. На підтвердження факту перерахування їй, як відповідачу грошових коштів за договором позики, позивачем надано повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.01.2020р., згідно якого було здійснено перерахування коштів в сумі 2050грн. на її картковий рахунок. Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування позивачем грошових коштів на її користь, як передбачено Інструкцією. Тому, вважає, що надане позивачем повідомлення про зарахування коштів на рахунок відповідача не є безспірним доказом проведення цього зарахування, а отже, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено виконання ним умов кредитного договору та перерахування на її рахунок кредитних коштів. Крім того зазначила, що ТОВ «Веллфін» пропустило строк позовної давності, а тому просила застосувати положення щодо пропуску позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом беззаперечно встановлено, що 31.01.2017 між позивачем ТзОВ «Веллфін» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики в електронній формі № НОМЕР_1 , відповідно до Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Велффін», затверджених наказом директора ТОВ «Велффін» № 2-1 від 27.10.2015 р., які розміщені на офіційному веб-сайті

позивача https://creditup.com.ua в мережі Інтернет, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства на суму 2050 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, який в свою чергу зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору.

Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів, тобто до 02.03.2017р..

Відповідно до п. 1.4. Договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

31.01.2017р. ТОВ ФК «Вей Фор Пей», за дорученням позивача, на картковий рахунок відповідача НОМЕР_2 була перерахована сума позики в розмірі 2050,00 грн., що підтверджується повідомленням від 30.01.2020 р. ТОВ ФК «Вей Фор Пей», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 р. (а.с.25).

Відповідно до п.п.4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Веллфін», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Згідно п.5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником.

Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 2050 грн., строком на 30 календарних днів зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики; 2,0% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3 Договору.

Правила надання грошових коштів у позику ТзОВ «Веллфін» визначають порядок і умови надання грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті позивача, вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ «Веллфін» до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики.

Відповідно до умов Розділу 4 Правил відповідач акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «Веллфін», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти.

Позивач в поданій позовній заяві зазначив, що на підставі заповненої відповідачем заявки від 31.01.2017 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2050,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів.

З розрахунку заборгованості за договором №130097 від 31.01.2017, укладеним між ТзОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 , встановлено, що станом на 28.02.2020 утворилась заборгованість у розмірі 88315,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом - 2050,00 грн., заборгованості за відсотками - 41452,60 грн., 44813,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Детального (щомісячного) розрахунку вказаної заборгованості, із зазначенням періоду її нарахування - позивач суду не надав, правові підстави для нарахування відсотків - не зазначив.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В якості додатку до Договору позики позивачем було долучено графік розрахунків, відповідно до якого зазначено, що сума, яка підлягає поверненню ОСОБА_1 станом на 02.03.2017 року (момент закінчення договору позики) становить 3157,00 грн., з яких 2050,00 грн. сума позики та 1107,00 грн. відсотки за користування позикою.

Відповідно до п. 1.4. Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником та позикодавцем.

Факт перерахунку коштів відповідно до умов вищезазначеного договору позивач підтверджує довідкою виданою ТзОВ «Веллфін», з тексту якої вбачається, що ТОВ «Веллфін» 31.01.2017р. надало ОСОБА_1 в сумі 2050,00 грн., визначених сторонами відповідно до Договору позики (а.с.24).

Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Пунктом 1.5 договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору.

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 02.03.2017р. в сумі 3157,00 грн., з яких 2050 грн. сума по договору, 1107,00 грн. - сплата процентів.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, та те, що позивач не зазначив правові підстави нарахування та стягнення заборгованості за процентами, не зазначив їх детальний розрахунок (помісячно), період їх нарахування, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність їх нарахування, розглянувши справу в межах заявлених вимог та підстав, суд приходить до наступного, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 2050 грн.

та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 31.01.2017 року по 02.03.2017 року, в сумі 1107,00 грн

Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення 41452,60 грн. - заборгованості за відсотками та 44813,00 грн. заборгованості за простроченими відсотками, суд приходить до наступного висновку.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики №130097 від 31.01.2017 року ТзОВ "Веллфін", як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 02.03.2017 року.

Таким чином, позикодавець ТОВ "Веллфін" відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 02 березня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Доводи відповідача про не укладання ним договору позики з позивачем спростовуються наданими позивачем роздруківками з веб-сайту ТОВ «Велффін», які містять інформацію про предмет доказування та визнані судом належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідачем не заявлено вимог про визнання договору позики недійсним, та на порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано доказів закриття банківської картки НОМЕР_2 , належної відповідачеві, на яку було здійснено переказ грошових коштів, не надано інформації про рух грошових коштів на вказаній картці.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що договір позики було укладено 31.01.2017 строком на 30 днів, тобто строк кредитування визначено з 31.01.2017 до 02.03.2017р.. Саме в цей проміжок часу відповідач повинен був незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.

Сторони домовились, що сума позики має бути повернута до 02.03.2017 року, тому у зв`язку із недотриманням позичальником такої домовленості, про порушене право позивач був обізнаний, а тому позовна давність для захисту порушеного права тривала з 02.03.2017 року до 02.03.2020 року.

Даний позов було направлено поштою 02.03.2020 року, тобто з позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося 02.03.2020 р. не пропустивши строку позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що визначена позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою за період з 03 березня 2017 року по 02 березня 2020 року, виходить за межі строку кредитування, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому суд вважає, що заявлена позикодавцем ТОВ "Веллфін" вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 41452,60 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 41452,60 грн., за період з 03 січня 2017 року по 02 січня 2020 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення, проте частково, з урахування встановлених судом обставин.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 75,13 (2102,00 х 3157,00 :88 315,60 ).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 526,527,530,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

ПозовТовариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» 3157 (три тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором №130097 від 31.01.2017 року, з яких: 2050 грн. заборгованість за основною сумою; 1107,00 грн. заборгованість по відсоткам, а також 75 (сімдесят п`ять) гривень 13 копійок судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

У решті частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», юридична адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, , рах. ІВАN- НОМЕР_3 № НОМЕР_4 у ПАТ «Альфа банк», МФО 300346.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька та зареєстрована в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий суддя Н. М. Янів