УХВАЛА

18 травня 2020 року

м. Київ

справа №580/379/19

провадження №61-7218ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду: Калараша А. А., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору поруки від 14 червня 2011 року та договору про внесення змін до нього від 20 червня 2011 року недійсними угодами, про визнання угоди від 22 січня 2011 року з додатками № 1 і 2 недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2019 року у задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічні позовні вимоги - задоволено. Визнано недійсними спірні договори.

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким первісний позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 101 823,05 грн, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У даній справі скаржники оскаржують в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так скаржники узагальнено зазначають, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимог, дійшов помилкового висновку стосовно такого результату розгляду справи та описують обставини справи, на які на їх думку не звернув увагу суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення Лебединського районного суду Сумської області.

Суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Однак, вищевказані вимоги процесуального законодавства скаржниками не виконані, підстави для касаційного оскарження та їх відповідне обґрунтування не зазначені.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).

Крім того, за подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.

З приводу цього скаржники зазначають, що згідно вимог статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнені від сплати судового збору.

З цього приводу Верховний Суд зазначає наступне.

Скаржники в повному обсязі оскаржують постанову суду апеляційної інстанції, якою вирішені первісний та зустрічний позови.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції оскаржується у повному обсязі, то обчислювати суму судового збору, яка підлягає сплаті за подання цієї касаційної скарги, слід обчислювати, виходячи з сукупності позовних вимог за обома позовами.

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду визначила, що порушені права можуть захищатись споживачами як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц.

За первісним позовом скаржники є відповідачами, а отже, положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані як пільги для звільнення скаржників від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції в частині оскарження результату вирішення первісних позовних вимог.

Натомість пільги щодо звільнення скаржників від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягають застосуванню стосовно оскарження постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення зустрічного позову, за яким скаржники вимагали захистити їхнє порушене право в зв`язку з порушенням ТОВ «Авто Просто» положень Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких підстав, скаржники в силу вимог Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути звільнені від сплати судового збору за оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції в повному обсязі. А розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, слід обчислювати, виходячи з суми судового збору, яка підлягала сплаті до суду першої інстанції.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Суди встановили, що позивач звернувся до суду у 2019 році з первісним позовом про стягнення боргу, тобто, з вимогою майнового характеру.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на день звернення з позовом, за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру розмір судового збору дорівнює 1,5% від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В первісному позові позивачем була заявлена ціна позову у розмірі 101 823,05 грн, за подання первісного позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1921 грн.

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору дорівнює 200% суми, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

Таким чином, за оскарження постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення первісного позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3842 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш