Ухвала

22 травня 2020 року

м. Київ

справа № 127/22/18

провадження № 61-38260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Третяк Аліна Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2018 року у складі судді Воробйова В. В. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Медяного В. М., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Третяк А. О., про визнання недійсним договору дарування.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 . Частка ОСОБА_1 складає 3/5 ідеальної частки. Іншими співвласниками є відповідач ОСОБА_2 з часткою 19/100 та ОСОБА_5 з часткою 21/100.

ОСОБА_2 у 2006 році самовільно без належних дозволів та погоджень з іншими співвласниками здійснила прибудову та надбудову до своєї частини будинковолодіння. Вказане порушення законодавства було предметом розгляду різних судових інстанцій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця 14 жовтня 2008 року, задлишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 лютого 2009 року, задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання права власності на самовільно збудовані надбудову та прибудову. Ухвалою Верховного Суду України від 11 серпня 2010 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на що, на думку позивача, відповідач ОСОБА_2 була позбавлена права власності на самовільно збудовані надбудову та прибудову.

У кінці 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що 02 березня 2011 року ОСОБА_7 як дарувальник подарувала ОСОБА_3 19/100 часток житлового будинку з прибудовами, надбудовами та господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 . Згідно з умовами договору дарування, вказана частка разом з надбудовами та прибудовами належить дарувальнику на праві особистої приватної власності згідно з договором купівлі-продажу частини будинку, посвідченого 30 травня 2000 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Селезньовою Г. В., зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 02 червня 2000 року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 19/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та з незаконними прибудовами, надбудовами розташованими по АДРЕСА_2 . Вказаний договір дарування був посвідчений 02 березня 2011 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 370.

У зв`язку з вищевикладеним, посилаючись на положення статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Третяк А. О., про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У червні 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

У серпні 2018 року на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилаючись на її необґрунтованість, просив залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року; витребувано матеріали справи № 127/22/18 з суду першої інстанції та надано сторонам строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2019 року матеріали справи № 127/22/18 надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року № 1091/0/226-20 у зв`язку з рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року провадження № 61-38260св18 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Третяк Аліна Олександрівна, про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області віл 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 03 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

В. В. Яремко