Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 7 797,04 грн. та інфляційні втрати у розмірі 27 047,68 грн., посилаючись на те, що період з 07.05.2007 року по 30.06.2016 року позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Зазначає, що 30.06.2016 року його звільнено з посади за п. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про поліцію» через хворобу. Вказує, що 15.12.2016 року, за результатами медичного огляду Київською обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 йому встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. В грудні 2016 року позивач звернувся за місцем служби із рапортом про виплату йому одноразової грошової допомоги, до якого додав всі необхідні документи. Вказує, що відповідач зобов`язаний був виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності в розмірі 320 000,00 грн. Однак, 07.03.2017 року виплатив йому одноразову грошову допомогу у розмірі 144 000,00 грн., тим самим, недоплативши 176 000,00 грн. до розміру допомоги, передбаченої законодавством, тобто виконав лише часткове грошове зобов`язання. Позивач вимушений був звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із адміністративним позовом. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2017 року, його позов задоволено та стягнуто з відповідача суму одноразової грошової допомоги в розмірі 176 000,00 грн. Недоплачена сума одноразової грошової допомоги виплачена позивачу відповідачем 28.08.2018 року. Однак це зобов`язання відповідач повинен був ще 07.03.2017 року, коли частково виплатив йому грошову допомогу у розмірі 144 000,00 грн.. У зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний відшкодувати йому інфляційні втрати за весь час прострочення виконання в повному обсязі грошового зобов`язання по виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а також сплатити три проценти річних від недоплаченої у строк суми, а саме з 07.03.2017 року по 27.08.2018 року, включно.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 11.12.2019 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що в період з 07.05.2007 року по 30.06.2016 року позивач проходив службу в органах ДКВС України та звільнений за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Зазначає, що 15.12.2016 року позивачу Київською обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим у останнього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про національну поліцію». У грудні 2016 року позивач звернувся за місцем служби щодо виплати одноразової грошової допомоги. Вказує, що згідно протоколу засідання комісії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 26.12.2016 року № 1-16 позивачу від 20.12.2016 року згідно ст. 97-99 Закону України призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановлених для працездатних осіб, що склало 144 000,00 грн. 07.03.2017 року відповідачем виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у сумі 144 000,00 грн. Не погоджуюсь із вказаною сумою позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплачених коштів. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов задоволено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення. На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 року, відповідачем 28.08.2018 року виплачено позивачу 176 000,00 грн. Оскільки між позивачем та відповідачем договірних відносин не існувало, то зазначена позивачем вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, оскільки такі відносини виникли з приводу проходження позивачем військової служби, вони не є цивільно-правовими та мають виключно публічний характер.

Позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, засобами поштового подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 07.05.2007 року по 30.06.2016 року ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та звільнений зі служби 30.06.2016 року, згідно наказу Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київської області № 65 о/с.

15.12.2016 року за результатами медичного огляду Київською обласною медико-соціальною експертною комісією № 1, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності.

У грудні 2016 року позивач звернувся за місцем служби з рапортом щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно протоколу засідання комісії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 26.12.2016 року № 1-16 ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановлених для працездатних осіб, що становить 144 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2017 року Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 144 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 53 від 07.03.2017 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2017 року стягнено з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації на користь ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги в розмірі 176 000,00 грн. (справа № 357/10787/17).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 року залишено апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2017 року - без змін.

Посилаючись на те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу інфляційні втрати за весь час прострочення виконання в повному обсязі грошового зобов`язання по виплаті йому одноразової грошової допомоги, а також сплатити 3% річних від недоплаченої у строк суми, а саме: з 07.03.2017 року по 27.08.2018 року в сумі 38 844,72 грн., позивач звернувся до суду.

Виплачену у неповному розмірі, як з`ясувалося після постановлення судового рішення від 18.04.2018 року Київським апеляційним адміністративним судом, одноразову грошову допомогу позивач вважає грошовим зобов`язанням відповідача.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, зважаючи на те, що правовідносини ОСОБА_1 з відповідачем в межах даної справи пов`язані із захистом саме цивільного права на отримання компенсації грошових втрат, яких зазнав позивач у зв`язку з неповним розрахунком. А тому розгляд справи проведений в порядку цивільного судочинства.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед сам факт порушення грошового зобов`язання.

Частина п`ята статті 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У конкретній справі відповідач набув статуту зобов`язаної сторони з дня ухвалення постанови Київським апеляційним адміністративним судом, тобто з 18.04.2018 року.

До цієї дати відповідача не можна вважати таким, що порушив грошове зобов`язання, а відтак таким, що має нести відповідальність за його невиконання.

У цьому контексті суд також звертає увагу на те, що згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові № 686/21962/15-ц від 16.05.2018, положення статті 625 ЦК застосовуються до правовідносин, які виникають з приводу виконання рішення суду, а також до деліктних та зобов`язальних правовідносин.

У конкретній справі установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується до спірних відносин, адже спірні правовідносини виникли у зв`язку із встановленням інвалідності позивачу, а відтак не є правовідносинами деліктними (про відшкодування шкоди), зобов`язальними (договірними) чи правовідносинами, які виникають після постановлення судового рішення про стягнення грошової суми.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не засновані законі.

На підставі викладеного, ст.ст.11, 625 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 2; ЄДРПОУ - 40867327) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова