Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 274/3646/18

провадження № 61-20956св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в складі судді Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 коштів на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , 2002 року народження, та ОСОБА_3 , 2006 року народження.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 листопада 2018 року скасовано ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судовим наказом, виданим 12 грудня 2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання ОСОБА_3 , 2002 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 972,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_3 , 2006 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 972,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 176,20 грн; допущено судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2019 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 12 грудня 2018 року.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року повернуто ОСОБА_2 апеляційну скаргу на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року, направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання відкриття провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

28 грудня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки у апеляційній скарзі ним викладено вимоги щодо скасування ухвали суду першої інстанції від 29 серпня 2019 року та судового наказу від 12 грудня 2018 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що у липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 коштів на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , 2002 року народження, та ОСОБА_5 , 2006 року народження.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 28 листопада 2018 року скасовано ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 вересня 2018 року, передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судовим наказом, виданим 12 грудня 2018 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання ОСОБА_3 , 2002 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 972,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_5 , 2006 року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 972,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 176,20 грн; допущено судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2019 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу у зв`язку з тим, що у боржника за судовим наказом про стягнення аліментів відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 12 грудня 2018 року.

На ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року зазначену апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з пунктом 4 частиною першою статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За приписами частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною третьою статті 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Статтями 170, 171 ЦПК України визначено підстави для скасування судового наказу за заявою боржника та регламентовано порядок розгляду таких заяв.

Разом з цим, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (частина сьома статті 170 ЦПК України) або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 Розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права стягувача у випадку не згоди із судовим наказом виданого відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, в тому числі і виданого в порядку перегляду такого судового наказу за нововиявленими обставинами, є подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, ухвалене за наслідками перегляду такої заяви.

Із справи відомо, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 12 грудня 2018 року у зв`язку з тим, що заявником не доведено, що при прийнятті судового наказу, судом не були враховані істотні обставини, які б могли вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

На зазначену ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Повертаючи апеляційну скаргу заявнику суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Однак з таким висновком погодитись не можна враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплює частина третя статті 2 ЦПК України, яка встановлює, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

У частині першій статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, так і в переліку ухвал апеляційного суду, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, відсутні будь-які з ухвал, які приймаються судом за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до частини четвертої статті 429 ЦПК України як ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими обставинами, так і ухвала про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду.

Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 429 ЦПК України, судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Аналізуючи наведені норми законодавства у їх сукупності, необхідно дійти висновку про те, що цивільне процесуальне законодавство містить у відповідній главі процесуального кодексу «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» положення, які окремо регламентують та прямо передбачають право на оскарження судового рішення, ухваленого за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, встановлюючи, що таке судове рішення (рішення, ухвала, постанова) може бути переглянуте на загальних підставах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).

ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubac v. Croatia («Зубац проти Хорватії») від 05 квітня 2018 року).

Держава має забезпечити особі додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та оскільки право на апеляційне оскарження ухвали суду про задоволення заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами врегульовано статтею 429 ЦПК України, то суд апеляційної інстанції не вправі відмовити стягувачу у перевірці її законності у встановлених процесуальним законодавством підстав.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави вважати, що право на скасування судового наказу має особа із правовим статусом боржника у справі, а стягувач за встановлених в указаній справі обставин може захистити своє порушене право на загальних підставах.

Такий висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 760/20599/15-ц (провадження № 14-207цс19).

Апеляційний суд не врахував зазначених вимог закону та дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 , вважаючи, що ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального закону.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали чи постанови, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, ухвалу суду апеляційної інстанції - скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії прийняття апеляційної скарги.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасувати, а справу направити до Житомирського апеляційного суду для продовження розгляду зі стадії прийняття апеляційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик