Справа № 212/9622/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О.

за участю секретаря Махоні Н.Ю.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 56257 грн. 05 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 18.09.2017, з яких: 30759 грн. 79 коп. заборгованість за тілом кредиту; 20287 грн. 88 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2054 грн. 28 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 2655 грн. 10 коп. штраф (процентна складова). При цьому позивач посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 18.09.2017, згідно з якою їй було надано кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, її заборгованість разом із штрафними санкціями станом на 17.07.2019 складає 56257 грн. 05 коп.. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 1921 грн..

Зазначена справа надійшла до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 06.02.2020 відповідно до ухвали від 09.01.2020 судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чорного І.Я. для розгляду за підсудністю, за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача.

Ухвалою від 14.02.2020 відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 13.03.2020.

Ухвалою від 13.03.2020 розгляд справи був відкладений на 21.04.2020 в зв`язку з неявкою відповідача та поверненням від неї ухвали від 14.02.2020 разом із позовною заявою та доданими до неї документами, що направлялись їй на адресу реєстрації, з відміткою пошти про причини невручення: адресат відсутній.

Ухвалою від 21.04.2020 розгляд справи був відкладений на 26.05.2020 в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю у суду відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач 26.05.2020 у судове засідання повторно не з`явилась, повідомлення про дату, час і місце судового засідання, направлене їй за адресою місця реєстрації, повернуто до суду з відміткою пошти про причини невручення: адресат відсутній.

Згідно з положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації.

Представник позивача у позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи в його відсутність та надав згоду на заочний розгляд справи.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що в разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 (далі відповідач) звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів від 18.09.2017 (а.с.10).

У цій заяві зокрема зазначено, що відповідач відповідно до ст..634 Цивільного кодексу України повністю приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Умови та правила), які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Відповідач погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах, та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє відповідача про внесені зімни шляхом використання визначених Умовами і правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердження відповідачем її повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил банківських послуг відповідач зобов`язувалась ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.

До анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.11, 12-28).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 9) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 17.07.2019 у розмірі 56257 грн. 05 коп., яка складається з:

-30759 грн. 79 коп. заборгованості за тілом кредиту;

-20287 грн. 88 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-2054 грн. 28 коп. заборгованості за нарахованими відсотками;

-0,00 грн. пені за прострочене зобов`язання;

-0,00 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

-3155 грн. 10 коп. заборгованості по судовим штрафам.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку і розрахунок заборгованості.

Але в анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача і її контактна інформація. Даних про те, якою послугою у банку мала намір скористатися відповідач, який кредитний ліміт їй встановлено, тип картки; розмір відсотків за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мала намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у ній даних про це.

Матеріали справи також не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача та яка картка їй була видана з огляду на те, що підписання анкети-заяви не є обов`язковою умовою для видачі картки і банк може прийняти рішення як про видачу картки, так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі.

Позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати відповідно кредитні кошти, оскільки анкета-заява від 18.09.2017 стосувалась лише згороди відповідача на приєднання до Умов та правил.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач зазначав, що у порушення своїх зобов`язань відповідач кредит у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та часткового погашення заборгованості позивачем надано лише розрахунок заборгованості.

Але доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Однак позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості та її розміру, а саме: виписки по рахунку, яка є первинним документом належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості.

Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18.09.2017 без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору, не є підтвердженням наявності заборгованості у вказаному розмірі та не є належним та допустимим доказом також і наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, яка нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Відповідно до правового висновку, викладеному у Постанові КЦС Верховного Суду від 31.03.2020 по справі №703/3191/18 наданий банком розрахунок заборгованості не є таким доказом, а тому не може беззаперечно свідчити про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному АТ КБ «ПриватБанк» розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором, одним із яких є виписка по рахунку.

Отже, позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Додані же до матеріалів справи Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку також не містять відомостей про тип картки, яка була надана відповідачу, відомостей про отримання вказаних документів позичальником, ознайомлення останньої з обраним Тарифом кредитування.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими до позовної заяви Витягом із Тарифів обслуговування карт «Універсальна» в Приватбанку і Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку відповідач ознайомилась і погодилась, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківку із сайту позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг суд оцінює критично, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, яка регулює правовідносини по договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин (18.09.2017) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.11.2019 згідно з поштовим штемпелем на конверті, а.с.37), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови надання кредиту, надані банком Витяг з Тарифів, а також Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначений висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

В силу принципу змагальності сторін, визначеного ст.12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

Відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 26.05.2020.

Суддя