РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 607/261/20

2/609/154/2020

27 травня 2020 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Ковтуновича О.В.

при секретарі судового засідання: Кравчук Л.М.

за участю:

представника прокуратури Тернопільської області - Василюка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: Прокуратури Тернопільської області, ГУ ДФС у Тернопільській області, Державної казначейської служби України,

вимоги позивача: про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

1. 08 січня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач), інтереси якого представляє - Мицик Олег Володимирович (ордер ВС № 1010732 на підставі договру про надання правничої допомоги від 12.12.2019 року) звернувся до суду із позовом до Прокуратури Тернопільської області, ГУ ДФС у Тернопільській області, Державної казначейської служби України (далі відповідачі) з вимогю про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

2. Позов обґрунтований тим, що 22 травня 2013 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС у Тернопільській області ОСОБА_1 було оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України, по кримінальному провадженню №0000023. 17 липня 2013 року затверджено обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Мікоген-Україна», будучи службовою особою вказаного товариства, одночасно виконуючи функції головного бухгалтера, вчинив умисне ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах.

Згідно обвинувачення, ОСОБА_1 будучи обізнаним з обставинами

господарської діяльності ТзОВ «Мікоген- Україна», яке не здійснювало діяльності з вирощування міцелію чи грибів безпосередньо та відповідно не відповідало критеріям, встановленим ст. 209 Податкового кодекса України, вирішив не законно використати для товариства спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість діяльності у сфері сільського господарства та не сплачувати до державного бюджету податок на додану вартість. Директор ТзОВ «Макоген-Україна» ОСОБА_1 внаслідок заниження об`єкта оподаткування податком на додану вартість шляхом незаконного застосування податкової пільги - спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства умисно ухилився від сплати до Державного бюджету України податку на додану вартість за період діяльності підприємства протягом жовтня 2011 - вересня 2012 року (включно) на загальну суму 10 072 028 грн., що складає 19 267, 018 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто є особливо великими розмірами.

Крім того, ОСОБА_1 , будучи службовою особою вищезазначеного товариства, вчинив шахрайство з фінансовими ресурсами, а саме: 20.01.2009 року подав до Шумського відділення Кременецької МДПІ заяву про реєстрацію ТзОВ «Мікоген- Україна» сільськогосподарським підприємством з 01.01.2009 року. При цьому в даній заяві містилися завідомо неправдиві відомості про обсяги реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва. За результатами розгляду даної заяви рішенням № 484 від 29.01.2009 року Шумським відділенням Кременецької МДПІ відмовлено в реєстрації даного товариства сільськогосподарським підприємством як суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.01.2009 року. 10.03.2009 року ОСОБА_1 знову подав до Шумського відділення Кременецької МДПІ заяву аналогічного змісту, за результатами розгляду якої ТзОВ «Мікоген-Україна» з 01.04.2009 року зареєстровано суб`єктом спеціального режиму оподаткування. ОСОБА_1 подано заяву до Шумського відділення.

04.11.2011 року ОСОБА_1 подано заяву до Шумського відділення

Кременецької МДПІ про реєстрацію ТзОВ «Мікоген- Україна» сільськогосподарським підприємством як суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. За результатами розгляду даної заяви Шумським відділенням Кременецької МДПI анульоване попереднє свідоцтво даного товариства та видано нове свідоцтво про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01.01.2009 року з розширенням переліку видів діяльності відповідно до КВЕД.

Окрім того, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТзОВ «Мікоген- Україна», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою даного товариства, вчинив службове підроблення, внісши завідомо неправдиві відомості до офіційних документів для отримання товариством статусу суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. Внаслідок таких дій, ТзОВ «Мікоген-Україна» в період з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року подавало до Шумського відділення Кременецької МДПІ дві декларації загальну та скорочену - із неправдивими відомостями.

Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016

року ОСОБА_1 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень. Дане рішення було оскаржено до Апеляційного суду Тернопільської області.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 року залишено без змін.

За результатами розгляду касаційної скарги прокурора в даному кримінальному провадженні постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 року вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року залишено без змін.

В результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури Позивач в період з 22.05.2013 року по 20.02.2017 року незаконно перебував під судом і слідством, що в загальному становить сорок чотири місяці та двадцять дев`ять днів.

Таким чином, незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури Позивачу було завдано значної моральної шкоди.

За час незаконного перебування під слідством та судом, позивач зазнав істотної моральної шкоди, у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості.

Виходячи з мінімального розміру заробітної плати на момент звернення з даною позовною заявою, розмір відшкодування не може бути меншим ніж 207 812 грн. = 4723 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) x 44 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Крім того, на думку позивача, відшкодуванню також підлягає моральна шкода ще за 29 днів перебування під слідством понад 44 місяці (з 22.01.2017 року по 20.02.2017 року), що становить 4418 грн.

Позивач зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь- якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої.

Страждання ОСОБА_1 полягали в тому, що орган досудового розслідування обвинувачував останнього в діях, які рішеннями інших судів визнавались законними.

Позивач зауважує, що був змушений переконувати правоохоронні та податкові органи, своїх працівників у законності власних дій, власників та інвесторів ТзОВ «Мікоген- Україна» у своїй невинуватості, що і призводило до особливих страждань. У зв`язку з втратою посади, вимушеним звільненням за згодою сторін (звільнений 05.03.2014 р. відповідно до наказу №47-14К) і втратою корпоративних прав останній був змушений переконувати членів своєї сім`ї, друзів та знайомих, що він не порушував закон і є фахівцем.

А тому вважає, що стягненню на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає сума, що становить 636 690 грн. = 3 x (4723 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) x 44 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 4418 грн. (сума моральної шкоди за 29 днів, що розрахована за формулою 4723 : 31 х 29), що відповідає особі Позивача та моральним стражданням, які були завдані Позивачу протягом періоду перебування під слідством та судом.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 636 690 грн. 00 коп., а також просить стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України - витрати на професійну правову допомогу, розмір яких буде уточнено які в подальшому.

3. 27 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача Державної казначейської служби України, головного спеціаліста - юрисконсульта, ОСОБА_4 відповідно до якого остання зазначає, що враховуючи доводи Позивача, Державна казначейська служба України вважає його позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди значно завищеними. Так, Позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших суттєвих доказів на підтвердження немайнових втрат не наведено. Те, що Позивач був звільнений із займаної посади за згодою сторін, не свідчить про завдання йому моральної шкоди. Крім того, нічим не підтверджене завдання Позивачу фізичних страждань та погіршення його стану здоров`я, а тому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4. 02 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача Прокуратури Тернопільської області Виганна І.В., в якій остання вказує, що факт постановлення виправдувального вироку надав позивачу право ставити питання про відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону. Проте, ОСОБА_1 має довести не лише факт реабілітації, ай наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Позивач повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану здоров`я тощо. Таким чином, якщо суд дійде висновку про доведеність позивачем понесених моральних страждань, враховуючи період його перебування під слідством та судом з 22.05.2013 по 20.02.2017, розмір відшкодування моральної шкоди може становити 212 377 грн. з розрахунку 4 723 грн. x 44 місяці та 29 днів. Водночас, безпідставною та такою, що не грунтується ні на вимогах законодавства, ні на обставинах справи та доданих позивачем доказах, є вимога ОСОБА_1 про застосування до мінімальної суми моральної шкоди, яка може підлягати відшкодуванню, кратності. У той же час, позивачем не додано жодних доказів на підтвердження того, що він зазнав значних фізичних та моральних страждань, погіршення психологічного стану, про що ним зазначено у позові. Крім того, представник відповідача за довіреністю зауважує, що органами досудового розслідування не вчинялося заходів, як б суттєво обмежували права позивача: обшуки за місцем його проживання не проводилися, запобіжний захід стосовно нього не обирався, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

5. 15 травня 2020 року на адресу суду суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від представника відповідача ГУ ДФС у Тернопільській області Лось О.Р., в якій остання зауважує, що ГУ ДФС у Тернопільській області вважає, що визначений представником Позивача розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 636 690 грн., який в три рази перевищує гарантований законодавством розмір, є безпідставно ним завищений, оскільки Позивач на підтвердження завдання йому моральної шкоди у розмірі більшому, ніж передбачений чинним законодавством, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, зокрема, щодо характеру і обсягу психічних і душевних страждань, тяжкості вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступеню погіршення репутації, вжиття додаткових зусиль, необхідних для відновлення його попереднього стану, а тому не підлягає до відшкодування, оскільки призведе до збагачення особи за рахунок коштів державного бюджету, що є неприпустимим у зв`язку із чим просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю.

6. 03 березня 2020 року, 10 березня 2020 року та 19 травня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 - Мицика О.В. на адресу суду надходила відповідь на відзиви на позовну заяву представників відповідачів, в яких останній зазначає, що в даному випадку наявні всі правові підстави для відшкодування моральної шкоди, яка, відповідно до судової практики, була беззаперечно завдана позивачу, оскільки сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності або знаходження під судом та слідством свідчить про наявність у такої особи фізичних та душевних страждань, і, як наслідок, спричиняє моральну шкоду, у зв`язку з викладеним просить позов задоволити у повному обсязі.

7. В судовому засіданні представник прокуратури Тернопільської області - Василюк А.А. просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог із посиланням на підстави викладені у їх відзиві на позовну заяву.

8. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутності.

9. В судове засідання представники ГУ ДФС у Тернопільській області, Державної казначейської служби України не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, що стверджується зворотніми поштовими повідомленнями.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

10. Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 02 березня 2020 року.

11. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року справу було призначено до судового розгляду на 01 квітня 2020 року, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці справу відкладено на 05 травня 2020 року.

12. Ухвалою суду від 05 травня 2020 року судовий розгляд справи був відкладений на 27 травня 2020 року.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

13. 22 травня 2013 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС у Тернопільській області ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України, по кримінальному провадженню № 0000023.

14. Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, шахрайства з фінансовими ресурсами, службового підроблення, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000023 від 04.02.2013 р. затвердженого начальником відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Тернопільської області Талаш П.П. від 17.07.2013 р., ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч.1 ст. 366 КК України.

15. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 р., ОСОБА_1 за ч.3 ст.218 КК України, ч.1 ст.222 КК України та ч.1 ст.366 КК України виправдано в зв`язку із відсутністю в його діях кримінального правопорушення - відповідно до ч. 3 ст. 212 КК України.

16. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 р., апеляційну скаргу прокурора прокуратури Тернопільської області Талаша П.П. залишено без задоволення, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 р. відносно ОСОБА_1 - без змін.

17. Постановою Верховного суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 27.11.2018 р., вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 р. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 р. щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

18. Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що останнього

02.09.2010 р. прийнято на роботу на посаду директора ТзОВ «Мікоген-Україна» згідно наказу № 63-10 від 02.09.2010 р.;

03.12.2012 р. звільнено за згодою двох сторін згідно ст. 36 п. 1 КЗпПУ на підставі наказу № 48-1-2012К від 03.12.2012 р.;

04.12.2012 р. прийнято на роботу на посаду генерального директора ТОВ «Мікоген-Україна» згідно наказу № 420-12К від 04.12.2012 р.;

05.03.2014 р. звільнено з роботи за угодою двох сторін згідно ст. 36 п. 1 КЗпПУ на підставі наказу № 47-14К від 05.03.2014 р.;

06.03.2014 р. прийнято на роботу на посаду директора ТзОВ «Органік Агро» згідно наказу № 1 від 06.03.2014 р.

19. Судом встановлено, що 12.12.2019 р. ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом Мицик О.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 417).

ІV. Оцінка Суду.

20. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

21. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

22. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

23. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

24. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

25. Частинами 1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

26. За нормами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

27. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

28. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів

29. Згідно з ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

30. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР)

31. У відповідності до ст.1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

32. Частиною другою ст.1 Закону №266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

33. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

34. Статтею третьою Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

35. Таким чином, з огляду на те, що постановою ВС від 27 листопада 2018 року у справі №609/921/13-к вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 р. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 р. щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, тобто кримінальне провадження відносно останнього закрито, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

36. Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом із 22 травня 2013 року до 20 лютого 2017 року, що становить 44 місяці та двадцять дев`ять днів, впродовж яких він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Таким чинном, суд вважає, що початок обчислення даного строку слід здійснювати саме з моменту вручення повідомлення про підозру із 22 травня 2013 року.

37. У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

38. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

39. У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

40. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа « Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

41. Зазначені висновки суду також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, в якій зокрема зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи.

42. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

43. У разі незгоди з винесеною постановою(ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

44. Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

45. Відповідно до п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

46. Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

47. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в період із 22 травня 2013 року по 04 лютого 2017 року, позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством на протязі 44 місяців та 29 днів.

Таким чином, на думку суду позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконними діями органами досудового розслідування щодо притягнення його до кримінальної відповідальності підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

48. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 4723 гривні.

За таких обставин, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат зумовлений розглядом спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження стосовно нього, застосуванням запобіжного заходу, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках, що призвели до погіршення стосунків із оточуючими, а також появи негативних психоемоційних змін, враховуючи ступінь зниження престижу і ділової репутації, необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача становить - 212230 грн. 00 коп. ((4723 х 44=207812 грн. 00 коп.) + ((4723 : 31) х 29), де 44 це кількість місяців та 29 - кількість днів перебування під слідством, 4723 грн. 00 коп. - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи).

Належні та допустимі докази того, що позивач поніс більшу моральну шкоду ніж присуджується судом, в матеріалах справи відсутні.

Суд не вбачає законодавчо визначених підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 424460 грн. 00 коп. та вважає, що в цій частині заявленої позовної вимоги слід відмовити.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № №205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі №534/955/17, від 19.12.2018 року №214/5262/15-ц.

49. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

50. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.

51. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

52. Відповідно до положень ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

53. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

54. Згідно із ч.1 ст.81, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

55. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 212230 грн. 00 коп. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1166, 1167,1174, 1176 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд,-

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Прокуратури Тернопільської області (місце знаходження: вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, Тернопільської області, ), ГУ ДФС у Тернопільській області (місце знаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільської області, ), Державної казначейської служби України (місце знаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури - задовольнити частково.

2. Стягнути із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 212230 грн. 00 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шумський районний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторонам роз`яснити, що під час карантину, встановленого Кабінет Міністрів України на запобігання поширення корона вірусної хвороби (COVID -19) строки оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення суду складено 27 травня 2020 року.

Суддя: О. В. Ковтунович