Справа № 163/770/20
Провадження № 2/163/261/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Філімонюк О.І.,

розглянувши в підготовчому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області про визнання в порядку набувальної давності права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача просить постановити рішення про визнання ОСОБА_1 власником розташованих по АДРЕСА_1 житлового будинку, господарських будівель і споруд за набувальною давністю.

Вимоги обґрунтувала тим, що вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями належав ОСОБА_2 , який помер у 1991 році та доводився позивачу троюрідним дядьком. Оскільки після смерті ОСОБА_2 будинок пустував, з дозволу родичів останнього у 2001 році позивач разом із родиною вселилися у цей будинок і проживають у ньому по сьогоднішній день. Оскільки позивач понад 10 років відкрито, добросовісно, безперервно володіє та користується цим будинком, несе усі витрати по його утриманню, сплачує земельний податок, вважає наявними підстави для визнання її власником за набувальною давністю.

В підготовче засідання учасники справи не з`явились.

Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її і позивача відсутності.

Рівненський сільський голова подав заяву про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника Ради.

За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідженням викладених у позові фактичних обставин справи встановлено їх відповідність наявним у справі письмовим доказам.

Правове регулювання спірних правовідносини визначене наступними нормами.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років …, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 вказала, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Наявними у справі письмовими доказами підтверджено відповідність фактичних обставин справи усім вищенаведеним критеріям, оскільки у справі достатньо доведено, що позивач, будучи належним суб`єктом, добросовісно, відкрито та безперервно користується і володіє упродовж більше 10 років житловим будинком з господарськими спорудами і будівлями по АДРЕСА_1 , який є законним об`єктом.

Витребуваною з держнотконтори інформацією стверджено, що спадкова справа після смерті юридичного власника нерухомого майна ОСОБА_2 не заводилась.

Про добросовісність володіння позивача свідчить те, що це нерухоме майно вона отримала від родичів ОСОБА_2 , як потенційних спадкоємців, а тому не могла знати про неприйняття ними спадщини і відсутність у них підстав для передачі цього майна, а відтак неправомірність свого заволодіння. Разом із цим, враховуючи обставини, за яких позивач вселилась і користується житловим будинком по даний час, слід дійти висновку, що вчинені потенційними спадкоємцями дії вона вважала достатніми підставами для подальшого отримання права власності на це майно.

Дослідженими доказами об`єктивно доведене безперервне поводження позивача із майном, яке за своїми ознаками притаманне власнику.

Інших осіб, які претендують на це майно у справі не встановлено.

Враховуючи вищенаведені положення матеріального закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог.

Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 в порядку набувальної давності власником нерухомого майна, що розташоване по АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку, прибудови, літньої кухні, веранди, сараю, гаража, огорожі, хвіртки.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору, сплаченого нею згідно із квитанцією АТ КБ "Приватбанк" № 1882-4679-8168-2138 від 26.02.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки … апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 .

Найменування відповідача - Рівненська сільська рада Любомльського району Волинської області; місце знаходження: вулиця Шкільна 2, село Рівне Любомльського району Волинської області; код ЄДРПОУ - 04332621.

Головуючий : суддя С.С.Чишій