Єдиний унікальний номер судової справи: 487/560/19
Провадження № 22-ц/812/779/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

25 травня 2020 року м. Миколаїв Справа № 487/560/19

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю: представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

- представника стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

- представника Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Янєвої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Нікітіна Д.Г., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту не зазначена, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кандзюби Н.М., стягувач - ОСОБА_3 , -

встановив:

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (на час звернення Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Заводський ВДВС) ОСОБА_5 .

В обґрунтування скарги посилався на те, що 13 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_3 головним державним виконавцем Заводського ВДВС Чернявською А.Б., на виконання судового наказу № 487/560/19, виданого 09 квітня 2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва, відкрито виконавче провадження № 60042089 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.

25 січня 2020 року скаржник ОСОБА_1 отримав повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 21 грудня 2019 року, згідно якого станом на 21 грудня 2019 року у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 186 049 грн. 21 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

У зв`язку з тим, з метою забезпечення реального виконання рішення, накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Ознайомившись 31 січня 2020 року з матеріалами виконавчого провадження № 60042089, ОСОБА_1 дізнався про існування розрахунку заборгованості від 14 січня 2020 року, згідно якого розмір його доходу складав 767 961 грн. 65 коп.

На думку скаржника, вказаний розмір не відповідає дійсності, оскільки державним виконавцем безпідставно взято дохід від продажу квартири АДРЕСА_1 у розмірі 727 266 грн., та не враховано, що вказана квартира була спільною сумісною власністю зі стягувачем ОСОБА_3 та остання отримала 1/2 від суми продажу, а також, що за період шлюбу боржником отримано та одноосібно сплачено кредитні кошти на купівлю вищезазначеної квартири, ремонтні роботи, будівельні матеріали, меблі, побутову техніку.

Посилаючись на протиправність дій державного виконавця, боржник просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Кандзюби Н.М. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14 січня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 60042089, скасувати цей розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, що складається з 187 158 грн. 21 коп. та зобов`язати головного державного виконавця зробити перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням того, що стягувачем отримано 1/2 частку від суми продажу квартири та заявником одноосібно сплачені кредитні зобов`язання.

Представник Заводського ВДВС та стягувач заперечували проти задоволення скарги.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Кандзюби Н.М. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14 січня 2020 року у виконавчому провадженні № 60042089.

Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 14 січня 2020 року у ВП № 60042089, складений головним державним виконавцем Заводського ВДВС Кандзюбою Н.М., що складається з 187 158 грн. 21 коп.

Зобов`язано головного державного виконавця Заводського ВДВС Кандзюбу Н.М зробити перерахунок заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 60042089, відповідно до вимог чинного законодавства.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з неправомірності дій державного виконавця, оскільки при визначенні розміру заборгованості зі сплати аліментів ним враховано дохід від продажу майна, що не є доходом, на який розповсюджується стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , доповнивши доводи скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , визнавши дії державного виконавця правомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Хлівицька О.В., просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав необґрунтованості її доводів.

Відзиву на апеляційну скаргу Заводським ВДВС не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам закону, ухвалене у справі судове рішення, не відповідає.

Так, задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця суд дійшов висновку про неправомірність його дій при обчисленні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з неправильним застосування норм законодавства України.

З вказаними висновками погодитись не можливо, оскільки суд першої інстанції дійшов до них з порушенням норм процесуального законодавства.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, 13 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_3 головним державним виконавцем Заводського ВДВС Чернявською А.Б., на виконання судового наказу № 487/560/19, виданого 09 квітня 2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва, відкрито виконавче провадження № 60042089 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 68).

21 грудня 2019 року головним державним виконавцем направлено Черьомусі Д.М. повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, згідно якого станом на 21 грудня 2019 року у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 186 049 грн. 21 коп. згідно розрахунку від 20 грудня 2019 року за період з 21 січня 2019 року по 30 листопада 2019 року, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, у зв`язку з чим, з метою забезпечення реального виконання рішення, накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с. 69, 70).

В матеріалах виконавчого провадження № 60042089 наявний розрахунок заборгованості від 14 січня 2020 року, згідно якого розмір доходу ОСОБА_1 за період з січня 2019 по грудень 2019 року складав 767 961 грн. 65 коп., а заборгованість за аліментами станом на 31 грудня 2019 року складала 187 158 грн. 21 коп. (а.с.72).

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що боржник звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 та заявлених вимог вбачається, що боржник не погоджується з розрахунками заборгованості по аліментам проведеними державним виконавцем і його висновками про розміри заборгованості, вказуючи на те, що заборгованість обрахована невірно з порушенням норм Сімейного кодексу України.

Натомість стягувач категорично заперечує та погоджується з наявністю заборгованості зі сплати аліментів і вважає проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості правомірним.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо нарахованої заборгованості застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» та норми СК України.

Частинами першою та третьою статті71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно частини третьої статті195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом. Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Таке застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14-ц та за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню при вирішенні цієї справи.

Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення скарги є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого розглянув спір в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України, передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом.

При цьому, слід зазначити, що указані нормативні акти не передбачають можливість оскарження розрахунку державного виконавця про розмір заборгованості, так як обчислення заборгованості за аліментами є обов`язком останнього, який визначений на законодавчому рівні.

Таким чином, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судове рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги з вищезазначених правових підстав.

Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2020 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кандзюби Н.М., стягувач - ОСОБА_3 , відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року.