Провадження № 2/638/2074/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 травня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

ВСТAНОВИВ:

КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.06.2009 року по 31.12.2012 року у розмірі 4563 грн 35 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач своїх обов`язків тривалий період часу не виконує, добровільно заборгованість не сплачує.

Представник позивача надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи сповіщені своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзиву або інших заяв з процесуальних питань до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 та має заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.06.2009 року по 31.12.2012 року у розмірі 4563 грн 35 коп.

В матеріалах справи не міститься відомостей стосовно права власності на квартиру АДРЕСА_2 , проте в заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає, що є власницею житла, а не наймачем та позивачем вказаний факт не оспорюється.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України).

Згідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги - водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги стягується по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Згідно статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняє мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог статті 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.

Матеріали справи містять дані про те, що позивач надає послуги з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630.

Відповідно до п. 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 року послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показання засобів обліку води.

Тарифи по оплаті за послуги водопостачання встановлюються рішенням Харківської міської ради.

Плата за послуги з теплопостачання нараховується за двоставочними тарифами для населення встановленими рішенням Харківської міської ради при відсутності прибору обліку теплової енергії з урахування площі житлового приміщення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються.

Приймаючи до уваги, що відповідач будучи зобов`язаними своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість добровільно, суд приходить до висновку, що виникла заборгованість підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Разом з тим, в заяві про перегляд заочного рішення відповідач просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України.)

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України).

Згідно з ч.1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.03.2013 року відмовлено КП «Харківські теплові мережі» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01.06.2009 року по 31.12.2012 рік.

Отже з поданням позивачем 19.02.2013 року (за відомостями з офіційно веб-порталу «Судова влада») заяви про видачу судового наказу позовна давність перервалася та рахується саме з цієї дати. Разом з тим, з моменту винесення ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу починається перебіг позовної давності для звернення особи до суду за захистом порушеного права. З позовними вимогами КП «Харківські теплові мережі» звернулись лише 19.10.2016 року, тобто поза межами строків позовної давності.

З врахування викладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 257,263, 265,280, 284, 287 ЦПК України, ст.ст. 64,67, 68 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (м.Харків, вул.Мефодіївська, 11) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - відмовити.

Згідно ч.3 ст. 288 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий