Справа №295/2062/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Житомирської міської ради про зміну місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила змінити місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначивши його з матір`ю ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому за рішенням суду від 08.12.2014 року було розірвано, та одночасно вирішено питання про місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з батьком. Рішенням суду від 12.12.2016 року місце проживання доньки ОСОБА_4 змінено та визначено з позивачем. Оскільки позивачу чинилися відповідачем перешкоди у спілкуванні з сином, ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду для вирішення даного питання. Мировою угодою визначено спосіб участі у вихованні сина, однак на даний час змінилися обставини проживання сина з батьком. Він не знаходить спільної мови з дружиною відповідача, між ними виникають постійні конфлікти, а відтак позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 06.03.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, на адресу суду подали заяву, в якій просили проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення не заперечував.

Представник служби у справах дітей Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. При ухваленні рішення посилався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі являються батьками дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.9-10)

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 08.12.2014 року було розірвано та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на подальше проживання з батьком ОСОБА_2 . (а.с.11)

Згідно рішення Корольовського районного суду від 12.12.2016 року, місце проживання ОСОБА_4 було змінено, визначивши його з матірю ОСОБА_1 . (а.с.12)

Судом встановлено, що згідно висновку за результатами діагностики приватного психолога ОСОБА_6 , проведених відповідних методик відносно сприймання дитиною ОСОБА_3 батька, можна стверджувати, що ігнорування батьком ОСОБА_2 потреби сина перебувати переважний період часу з матір`ю та сестрою, має негативний психологічний вплив на самооцінку дитину та шкодить формуванню її уявлень про безпеку та довірливі стосунки. Тому рекомендовано обом батькам створити безпечне середовище виховання та розвитку для сина, а саме скласти та узгодити графік перебування окремо з кожним з батьків, прислухатися до побажань та емоційних потреб сина, зі сторони батька не створювати загрозу вилучення від матері на тривалий період часу. (а.с.15-16)

Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень п.п.2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

Правовідносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років між батьками, які проживають окремо регулюються положеннями ст.160 СК України, відповідно до яких місце проживання малолітньої дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, що не заперечувалося відповідачем.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. т. 105,110,141, 150, 160, 161, 180 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" та, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-83, 89-90, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради про зміну місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Змінити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначивши його з матір`ю ОСОБА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 420,40 грн., сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 14.02.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 420,40 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа: Служба у справах дітей Житомирської міської ради, адреса: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2).

Суддя: Н.Ф. Слюсарчук