У х в а л а

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 216/3590/18

провадження № 61-7945 ск 20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії,

В с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» просивши: зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити порушені права ОСОБА_1 , шляхом відновлення стану карткового рахунку № НОМЕР_1 та карткового рахунку № НОМЕР_2 , що існував станом на 17 год 23 хв 23 вересня 2017 року, до списання коштів внаслідок проведення операцій (транзакцій) після 17 год 23 хв 23 вересня 2017 року; припинити нарахування ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) після 17 год 23 хв 23 вересня 2017 року; скасувати нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі пені, відсотків та невиконаних періодичних зобов`язань, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, задоволено: зобов`язано відновити порушені права ОСОБА_1 , шляхом відновлення стану карткового рахунку № НОМЕР_1 та карткового рахунку № НОМЕР_2 , що існував станом на 17 год 23 хв 23 вересня 2017 року, до списання коштів внаслідок проведення операцій (транзакцій) після 17 год 23 хв 23 вересня 2017 року; припинено нарахування ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк» щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) після 17 год 23 хв 23 вересня 2017 року; скасовано нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі пені, відсотків та невиконаних періодичних зобов`язань; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 114,40 грн.

Не погодившись із даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено: рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмолено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.

08 травня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровськогоапеляційного суду від 10 квітня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року та залишити в силі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є: зобов`язання відновлення стану карткового рахунку № НОМЕР_1 та карткового рахунку № НОМЕР_2 , які належать позивачу, тобто зменшення кредитного ліміту з 8 000,00 грн до 3000,00 грн та повернення коштів у загальній сумі 9 889,39 грн; припинення нарахування ОСОБА_1 за картковим рахунком № НОМЕР_2 щомісячних платежів, пені, відсотків за користування кредитним лімітом у сумі 8 000,00 грн; скасування нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_2 , у тому числі пені, відсотків та невиконаних періодичних зобов`язань, яка на дату подання позову становила 14 309,04 грн.

Верховний Суд урахував предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавали її такою суди першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Разом із цим, у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в судових рішеннях убачається неоднозначність судової практики.

Зазначені ОСОБА_1 аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно її суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечать практиці Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15, а також практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц, у постанові від 28 лютого 2018 року в справі №725/314/15-ц, у постанові від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц, у постанові від 20 червня 2018 року в справі № 320/1169/16-ц, у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 357/6461/15-ц, у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 715/1067/16-ц, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником рішеннях судів касаційної інстанції та оскаржуваному судовому рішенні установлено різні фактичні обставини у справах на підставі наданих доказів.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов