Справа № 133/3082/19
Провадження № 22-ц/801/804/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 рокуСправа № 133/3082/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниця цивільну справу № 133/3082/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди

за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене в складі судді Сєчка В.Л.,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 в порядку ст. 128 КПК України звернувся з цивільним позовом у кримінальному провадженні, який обґрунтовував тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000966, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2018 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі договору міни від 25 червня 2016 року ОСОБА_2 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами. Відповідно до умов договору земельна ділянка площею 0,0840 га, на якій розташоване зазначене нерухоме майно, ні за ким не зареєстрована. На необроблюваній земельній ділянці, яка прилягала до городу біля будинку і використовувалася ОСОБА_1 на підставі письмової згоди ОСОБА_6 від 11 травня 2015 року, зберігалися 11 (одинадцять) металевих конструкцій (ферм) у формі трикутника. ОСОБА_2 була попереджена попереднім власником про те, що ці металеві конструкції їй не належать, а тимчасово зберігаються.

Всупереч цьому ОСОБА_2 продала належні ОСОБА_1 11 металевих ферм, а кошти, одержані від продажу, використала на власні потреби, чим заподіяла власнику матеріальну шкоду на суму 297 999 грн.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в сумі 297 999 грн.

У березні 2018 року ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідачки 320007,60 грн у відшкодування вартості 11 металевих конструкцій відповідно до ринкової вартості знищених ферм станом на 06 березня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі №133/262/18 (провадження №51-1150км19) вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті постановлені судові рішення залишено без змін.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 НОМЕР_1 , 94 грн завданої матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції виходив з ринкової реальної вартості втраченого майна на момент ухвалення рішення, яка становить 320007,60 грн з урахуванням фактичного зносу в розмірі 35%, встановленого висновком експерта від 19 квітня 2017 року № 1835/17-21, та дійшов висновку, що позивачу підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в сумі 208007,94 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково врахував висновок експерта від 19 квітня 2017 року № 1835/17-21, яким встановлений розмір фактичного зносу металевих конструкцій, оскільки експертом вартість металоконструкцій визначена за вартістю металобрухту, тоді як така вартість повинна була визначатися щодо конструкцій. Єдиним можливим способом відновлення порушеного права позивача є придбання 11 металевих конструкцій, які вибули з його володіння, за цінами що існують на сьогодні. Судом не враховано роз`яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 (п.13) згідно з якими, шкода заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі і її розмір може бути зменшений судом лише з підстав, передбачених законодавством, з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування повинен був керуватися висновком експерта від 19 квітня 2017 року №1835/17-21, яким вартість металоконструкцій встановлена у розмірі 68818,75 грн, а не копією рахунку №30 від 06 березня 2018 року ТОВ «Залізний Сервіс», оскільки такий доказ не відповідає вимогам щодо належності та допустимості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив, просив у її задоволенні відмовити, а його скаргу задовольнити.

Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надійшов.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити. Проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Пилипчук В.О., які брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили, вимоги апеляційної скарги відповідачки підтримали, просили її задовольнити.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілим в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000966 від 06 листопада 2016 року.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою за ст. 356 КК України, тобто в самовільному всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника, тобто самовправство. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68818 грн. 75 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 26 жовтня 2016 року, продала 11 (одинадцять) належних ОСОБА_1 на праві власності металевих конструкцій (ферм) приватному підприємцю ОСОБА_8 , який 28 жовтня 2016 року та 29 жовтня 2016 року порізав їх на частини та вивіз на власному автомобіль ГАЗ-53. За придбані металеві конструкції ОСОБА_8 заплатив ОСОБА_2 3,20 грн за 1 кг металобрухту, яка виручені кошти витратила на власні потреби. Неправомірними діями ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи було заподіяно матеріальної шкоди на суму 68 818,75 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року вирок Козятинського міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року змінено в частині призначення покарання.

Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2019 року вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_1 скасовано і справу призначено на новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи від 19 квітня 2017 року № 1835/17-21 ринкова вартість металоконструкцій «ферм» в кількості 11 шт. конструкція якої трикутник, довжиною 10 м висотою 2 м, площею 10 кв.м. кожна з урахуванням зносу станом на момент проведення експертизи складає 68818 грн. 75 коп. при умові збереження цілісності конструкції.

Згідно з копією рахунку №30 ТОВ «Залізний Сервіс» від 06 березня 2018 року, вартість 11 «ферм» станом на 06 березня 2018 року становить 320007,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першої статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст.356 КК України, внаслідок якого було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_1 встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Тобто, наявність вини в діях відповідачки у самоуправстві, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Визначаючись щодо розміру відшкодування, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а саме положення статті 1192 ЦК України, згідно з якою при визначенні розміру шкоди суд повинен враховувати реальну вартість втраченого майна на час розгляду справи, на підтвердження якого позивачем надано копію рахунку ТОВ «Залізний Сервіс» №30 від 06 березня 2018 року, згідно з яким вартість 11 ферм станом на 06 березня 2018 року становить 320007,60 грн.

Також суд першої інстанції правильно врахував роз`яснення, надані в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N6 від 27.03.92 , згідно з яким зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) та встановив на підставі висновку судово-товарознавчої експертизи від 19 квітня 2017 року № 1835/17-21, що металеві конструкції (ферми) придбані в 2006 році, знаходились в хащах, тобто були під дією атмосферних опадів, відсоткова втрата якості становить 35 %.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції всупереч роз`ясненням, наданим в п.13 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3 зменшив розмір відшкодування урахуванням зносу металевих конструкцій є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Тобто, зменшення судом розміру відшкодування шкоди, заподіяної фізичною особою, є винятковим заходом у випадках, якщо відшкодування шкоди у повному обсязі неможливе і поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Такий захід може бути застосовано з огляду на матеріальне становище відповідача, крім випадків заподіяння шкоди злочином.

Врахування фактичного зносу втраченого майна не є зменшенням розміру відшкодування шкоди, в розумінні ч.4 ст. 1193 ЦК України.

Також не приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що експерт у своєму висновку визначив вартість втраченого майна за ціною металобрухту, а не металевих конструкцій.

Допитана судом першої інстанції у справі №133/262/18 по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, експерт Брояк Л.В. пояснила, що вартість виробу оцінювала як виріб, а не як металобрухт, по ескізу, враховуючи цілісність конструкції, виходячи з із вартості за 1 кв.м. металу. При цьому врахувала 35% зносу, оскільки метал 10 років знаходився під відкритим небом.

Також не приймаються колегією суддів до уваги доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції при визначенні реальної вартості втраченого майна безпідставно врахував рахунок №30 ТОВ «Залізний Сервіс» від 06 березня 2018 року, а не висновок експерта від 19 квітня 2017 року № 1835/17-21, яким визначено ринкову вартість 11 металевих конструкцій 68818 грн, 75 копійок.

Вищевказаним висновком експерта визначена вартість металоконструкцій з урахуванням зносу при умові збереження цілісності конструкції.

Втім, як встановлено вироком суду ОСОБА_2 продала належні ОСОБА_1 металеві конструкції ОСОБА_8 , який розрізав їх за допомогою газового різака на частини і вивіз із земельної ділянки, на якій вони зберігалися.

Отже, за умови, що цілісність конструкції металевих «ферм» не збережена, розмір відшкодування визначається виходячи з вартості таких конструкцій на час розгляду справи, з урахуванням фактичного зносу.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано докази вартості 11 (одинадцяти) металевих конструкцій - «ферм» на час розгляду справи, які відповідачем не спростовані, а тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 22, 1192 ЦК України врахував наданий рахунок ТОВ «Залізний Сервіс» №30 від 06 березня 2018 року при визначенні розміру відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції також враховано висновки Верховного Суду, які стали підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди та направлення в цій частині справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідачки на його користь вартості металевих конструкцій, визначеної на підставі рахунку ТОВ «Залізний Сервіс» №30 від 06 березня 2018 року з урахуванням фактичного зносу 35%, визначеного висновком експерта від 19 квітня 2017 року № 1835/17-21.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2020 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник