Справа № 286/458/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Щипська І. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Овручі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання , -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини яка продовжує навчання в сумі 10462,08 грн. за період з 01.10.2014 року по 30.11.2017 року.

Мотивуючи тим, що знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано в 2015 році. Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої на користь позивачки рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.12.2014 року було стягнуто аліменти. Відповідач з 2014 року кошти не платив та не сплачував аліменти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по аліментах в розмірі 10293,67 грн.. У зв`язку із зазначеним, користуючись своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 196 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 10462,08 грн..

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідач подав відзив в якому зазначив, що позивачкою при зверненні не враховано норми чинного законодавства, остання просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, яка перевищує сто відсотків заборгованості. Зазначив, що донька на даний час є повнолітньою, дієздатною та працюючої, тому має право самостійно розпоряджатися коштами, що підлягали сплаті на її утримання, позивачка навіть після досягнення дочкою повноліття, не надавала їй коштів, що ним сплачувались як аліменти. Тому вважає, що перерахування коштів має проводитись на рахунок дочки. Крім того, зазначив, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки донька закінчила навчання в червні 2016 року, тоді як сума заборгованості розрахована по листопад 2017 року. У зв`язку з чим, просить в задоволенні позовних вимог відмовити та просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки, який пропущений позивачкою.

Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відзив є необґрунтованим та безпідставним, оскільки розрахунок заборгованості відповідає вимогам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду. Щодо стягнення пені на користь доньки, зазначила, що стягувачем аліментів є вона, а не дочка. Розрахунок заборгованості по аліментах їй було надано органами Державної виконавчої служби, у разі незгоди з ним відповідач мав право звернути до органу, який його видав. Щодо позовної давності, то згідно ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано, що видно з копії паспорта серії НОМЕР_1 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30 грудня 1994 року, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8,9,10).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.12.2014 року у справі №286/7160/14-ц з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 31.10.2014 року та до досягнення ОСОБА_3 23 років за умови продовження навчання (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Заборгованість по аліментах за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року, становить 10293,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Цеетрально-Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м. Хмельницький) від 10.02.2020 року №10747 (а.с.12-14).

Відповідно до ст.196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Враховуючи вимоги вказаної статті, суд приходить до висновку, що посилання відповідача у відзиві на те, що позивачка немає права на стягнення пені за несплату аліментів, оскільки дочка, на утримання якої вони стягувалися, на даний час досягла 23 річного віку та може сама розпоряджатися вказаними грошовими коштами, є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки саме позивачка - ОСОБА_1 є одержувачем аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).

Відповідач у відзиві посилається на належне використання позивачем отриманих аліментів та недостовірність розрахунку заборгованості по аліментах наданого позивачем, однак доказів вказаних обставин останнім не надано, крім того дане питання не являється предметом розгляду даної справи та не встановлює відсутність вини ОСОБА_2 за прострочення сплати аліментів.

Відповідач у відзиві зазначає, що доньці в жовтні 2017 виповнилось 23 роки, тоді як розрахунок заборгованості проведено до листопада 2017 року. Крім того вказує, що навчання остання закінчила в червні 2016 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), що спростовує обставини вказані відповідачем у відзиві та посилання останнього на неправильність проведення розрахунку заборгованості по аліментах. На підтвердження того факту, що ОСОБА_3 закінчила навчання в червні 2016 року, відповідачем не надано достовірних доказів. Не спростовано той факт, що дитина могла продовжувати навчання до досягнення нею 23 річного віку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа №333/6020/16-ц зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

З наданого суду позивачем розрахунку неустойки за прострочення аліментів, що сума неустойки (пені) за прострочення аліментів за період з жовтня 2014 року року по листопад 2017 року становить 10462,08 грн..

Однак наданий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за платежами, не відповідає формулі обрахування пені.

За розрахунком суду сума неустойки (пені) за прострочення аліментів за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року складає 176611,56 грн..

Що стосується вимоги відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивач, суд зазначає, що за правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Стосовно позовної давності, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, варто наголосити, що в даному випадку законодавством в ст. 20 Сімейного кодексу України чітко встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених:

- частиною другою статті 72 (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя);

- частиною другою статті 129 (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини);

- частиною третьою статті 138 (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка);

- частиною третьою статті 139 (спір про материнство) цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність.

Враховуючи розмір заборгованості по сплаті аліментів за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, долученим позивачем до матеріалів справи та вимоги ч. 1 ст.196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки розмір визначеної позивачем пені, яку остання просить стягнути з відповідача перевищує сто відсотків заборгованості, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, неустойка (пеня) за заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року у розмірі 10293,67 грн..

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягають стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 827,27 грн..

Керуючись ст.ст. 4, 9, 81, 263-266, 272, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, та ст.196 СК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 10293,67 грн. за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в дохід держави 827,27 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч