Справа № 404/3698/18
Номер провадження 2/404/2538/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

у складі: головуючого-судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Пилипенко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького , орган опіки Соколівської сільради про позбавлення батьківський прав, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького , орган опіки Соколівської сільської ради про встановлення порядку зустрічей і спілкування з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 в якому просить позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи вимоги тим, що відповідач на протязі десяти років про сина не дбав, його вихованням не цікавився, аліменти не сплачував. Зустрічний позов не визнала.

Відповідач звернувся з зустрічним позовом, які неодноразово уточнював. Визначившись з позовними вимогами, просить суд встановити йому наступний порядок зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : періодичні побачення на території школи у робочі дні до 2 разів на місяць під час занять (з правом відвідування уроків у класі, де навчається син), а також безпосередньо після закінчення шкільних занять; відвідування дитиною місця мого проживання - до 2 разів на місяць тривалістю до 2 діб підряд цілодобово у І та III календарні вихідні дні місяця, зокрема, починаючи з 18-ї години п`ятниці і до 16-ї години неділі; можливість спільного відпочинку - не менше 2 разів на рік тривалістю до7діб підряд цілодобово під час зимових канікул у школі (у період з 01 січня до 07 січня поточного року) та до 30 діб підряд цілодобово під час літніх канікул у школі(у період з 01 липня до 25 серпня поточного року з урахуванням графіку відпусток). Всі судові витрати по даній справі покласти на ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_2 за зустрічним позовом обґрунтовує його тим, що сама ОСОБА_1 особисто протягом багатьох років чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, у спосіб багаторічного приховування від нього місця проживання та перебування сина ОСОБА_3 , безпідставних звернень до органів внутрішніх справ щодо нібито погроз застосування насильства та вбивством, недопущення його до спілкування з сином та до участі у вихованні сина тощо.

Саме тому він змушений звернутися до суду з цим зустрічним позовом, бо не має можливості спілкуватися з сином ОСОБА_3 без попередньої згоди ОСОБА_1 , якої вона не дає, та, зокрема, щоб при цьому не завдати психологічної шкоди його малолітньому сину. На підтвердження того, що він намагався встановити місце проживання свого сина з метою спілкування з ним, ОСОБА_2 надав копії заяв з його зверненнями про повідомлення йому місця реєстрації та проживання малолітнього сина від 10.04.2018 року, 24.04.2018 року з якими він звертався до начальника ВВОМІР (а.с.113,118 т.1), повідомлення начальника ВВОМІР про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 10.04.2018 року та 24.04.2018 року (а.с. 114, 119, т.1).

Крім того, ОСОБА_2 звертався з заявою від 27.04.2018 року до директора навчального закладу , де навчався його син, про забезпечення невідкладної зустрічі в школі з сином(а.с. 136, т.1).

Ухвалою судді від 11.07.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.12.2018 року закрито підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року в прийнятті заяв позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 №8 від 17.09.2019 року та №10,11 від 25.09.2019 року про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 № 9 про уточнення позовних вимог зустрічної позовної заяви, в якій просив розгляд та вирішення його зустрічної заяви про встановлення порядку зустрічей і спілкування з малолітньою дитиною здійснювати за уточненим позовними вимогами пункту 4.2 вказаної зустрічної позовної заяви, виключивши пункт «а» залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року зобов`язано Виконавчий комітет Соколівської сільської ради надати Висновок щодо доцільності встановлення порядку зустрічей і спілкування ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3 у відповідності до заявлених позовних вимог та отриманих документів до 10.03.2020 року.

Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом № 6 про витребування від третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького документів, а саме: заяви ОСОБА_1 від 21.03.2018 року, пояснень до компетентних органів прихованих осіб від 06.03.2018 року, 10.03.2018 року залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року в прийнятті клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 № 12 від 10.03.2020 року про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів відмовлено.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги позову про позбавлення батьківських прав підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити; вимоги зустрічного позову не визнали, надали відзив на зустрічний позов, в якому вказали, що ОСОБА_2 не цікавився сином та не сплачував аліменти протягом десяти років, незважаючи на те, що матір дитини не чинила перешкоди(а.с. 3-5, т.2).

Відповідач та його представник у судовому засіданні вимоги зустрічного позову про встановлення порядку зустрічей і спілкування з дитиною підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити; вимоги первісного позову про позбавлення батьківських прав не визнали, відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_3 він не вчиняв дій, які виключно згідно з нормами частин 1 та 4 статті 164 Сімейного кодексу України давали б юридичні підстави для позбавлення його батьківських прав. Щодо сплати аліментів вказав, що не мав можливості їх сплачувати в зв`язку з відсутністю у нього постійної роботи та стабільного рівня доходів.

Крім того, у нього є ще одна малолітня дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На утримання якої за судовим рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 31.10.2011 року у справі № 2-2550/11 він також повинен сплачувати аліменти.

Також, не маючи реальних фінансових можливостей для сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 відповідач у 2014 році був залучений державою до складу збройних формувань та брав участь у бойових діях АТО на Сході України, чим активно сприяв забезпеченню нормальних умов для життя громадян України, в першу чергу, для розвитку та безпечного проживання власних дітей, і, зокрема, свого сина ОСОБА_3 та його матері.

Після отримання статусу учасника бойових дій та коли він дізнався, у якій саме школі навчається його син ОСОБА_3 , він передав до школи відповідні документи для оформлення наданих законом пільг для сина (а.с. 207-210, т.1).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького у судовому засіданні підтримав висновок виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 05.06.2018 року № 2573/49-05-24.

Представник третьої особи Органу опіки Соколівської сільради в судовому засіданні підтримав висновок від 25.02.2020 року № 18.

Судом встановлено, що з червня 2006 року по квітень 2008 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Позивач та відповідач мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтвердженням чого є свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 18.06.2007 року .

В даний час син проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 і знаходиться на її утриманні.

Доказами, що підтверджують дані обставини є довідка виконавчого комітету Соколівської сільської ради від 23.02.2018р. № 592(а.с. 9, т.1).

Позивач та її чоловік займаються вихованням ОСОБА_3 , контролюють його навчання в школі, дбають про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток та емоційний стан, піклуються про нього, на підтвердження чого надано: характеристику Соколівського дошкільного навчального закладу «Струмочок» загального типу від 22.02.2018 року № 09/01-14, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував у вказаному закладі на вихованні з листопада 2010 року до серпня 2013 року. За час перебування у закладі дитина характеризується позитивно, її батько ОСОБА_2 , у закладі в даний період не з`являвся(а.с.25, т.1).

З характеристик учня 5 -го класу КЗ «Соколівське НВО» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.02.2018 року №31 вбачається, що ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно, дитиною опікуються її мати та вітчим, а з рідним батьком ОСОБА_3 жодного разу у школі не зустрічався(а.с. 26-27, т.1).

Згідно довідки №73 від 13.04.2018 року, виданої КЗ «Соколівське НВО» загальноосвітня школи 1-3 ступенів, позашкільний центр «Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області свідчить про те, що ОСОБА_7 сплачені кошти за харчування його пасинка ОСОБА_3 з 01.09.2017 року по 30.04.2018 року(а.с.28, т.1).

Згідно відповіді за №493-03 від 05.03.2018 року наданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кіровограда» встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває під наглядом медичних працівників АЗПСМ №10 КЗ « ЦПМСД№ 1 м. Кіровограда», займається лікуванням дитини мати ОСОБА_1 (а.с.29, т.1).

Відповідач добровільно не надає аліменти на утримання сина. Згідно розрахунку заборгованості від 21.03.2018р. № 426 виконаного Фортечним відділом ДВС м. Кропивницького, заборгованість відповідача по сплаті аліментів в період з серпня 2008 року по лютий 2018 року складає 91 971,62 грн. Доказами, що підтверджує дані обставини є копія виконавчого листа та вищенаведеного розрахунку заборгованості. (а.с.11-18, т.1).

Іграшки, ліки та одежу для сина, відповідач ніколи не купував, гроші на додаткові витрати не давав. Батьки відповідача онуком не цікавляться.

Згідно висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 05.06.2018 року № 2573/49-05-24 орган опіки та піклування міської ради м. Кропивницького вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47-49, т.1).

Також поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1 встановлено наступне.

Поясненнями свідка ОСОБА_8 встановлено, що в їх сімї всі збираються на свята, вітають дітей, проте ОСОБА_2 участі не приймав. Сина не виховував. Після народження ОСОБА_3 , вона та її чоловік забирали ОСОБА_1 з дитиною з пологового будинку додому, де перебував п`яний ОСОБА_2 , який «приливав» сина; в квартирі було дуже брудно. Гроші, які залишила ОСОБА_1 чоловіку на придбання ліжечка для дитини, він витратив на власні потреби, тобто на спиртні напої. Крім того, свідок вказала, що ОСОБА_2 застосовував до ОСОБА_1 фізичне насилля, давив її. З приводу чого, свідок боялася, щоб у ОСОБА_1 не розійшлися шви після кесарева розтину.

Поясненнями свідка ОСОБА_9 встановлено, що її донька - ОСОБА_1 жила в неї вдома з ОСОБА_2 , поки дитині не виповнилось близько одного року, потім вони вибрались в інше житло. Через деякий час донька повернулась побита і більше зять не приходив. Лише один раз приходила його матір.

Поясненнями свідка ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_2 жив з дружиною з 2008 року, ніде не працював, жив на доходи батьків. Свідок знала, що у них є син ОСОБА_3 , хоча про сина ОСОБА_2 нічого не розповідав.

Поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_7 встановлено, що вихованням ОСОБА_3 займались вони; ОСОБА_2 не приходив. Вони вважають ОСОБА_3 своїм онуком.

Поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 встановлено, що коли ОСОБА_3 перебув у дитячому садочку та в початковій школі, батько ОСОБА_2 не приходив до сина. Вихованням ОСОБА_3 займаються матір та вітчим.

Поясненнями свідка ОСОБА_15 встановлено, що в 2017 році ОСОБА_3 в кабінеті директора школи побачився з батьком; більше до школи батько ОСОБА_2 не приходив; не цікавився, чим займається та як навчається син.

Суд приймає до уваги покази свідків як правдиві. У суду відсутні підстави оцінювати їх критично.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 протягом 10 років не бачився з сином, участі у його вихованні не брав, що не спростовується самим відповідачем, оскільки він не знав, де мешкає син. Вжитими заходами ОСОБА_2 вже після подачі позову, він не міг встановити місце проживання позивача ОСОБА_1 .

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як свідчать матеріали справи, відповідач під час розгляду справи послідовно заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав, зазначав, що для того, щоб син міг користуватися безоплатним харчуванням у школі, надав копію посвідчення учасника бойових дій. Між батьками дитини склалися неприязні стосунки, мати дитини заперечує його участь, як батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, на його прохання можливості побачити дитину за місцем її проживання не надавала. Відповідач пояснював, що має намір спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні.

Наявність заборгованості по аліментам, на яку посилається позивач, сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до служби у справах дітей та суду згідно ст. 159 СК України відповідно до якої , якщо той з батьків, з ким проживають дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Висновком виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 25.02.2020 року № 18 визначено громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом періодичних побачень: 2 рази на місяць І та III суботи місяця з 10:00 год. до 17:00 год., в період літніх канікул 10 днів підряд та в період зимових канікул 5 днів підряд, за домовленістю сторін, з урахуванням бажання і згоди дитини, також режимом дня та стану здоров`я малолітнього ОСОБА_3 з відвідуванням публічних місць, культурно-розважальних закладів для дітей відповідного віку з перебуванням дитини за місцем проживання батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , терміном на один рік. При спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та участь у його вихованні, батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 створювати належні умови спілкування, що не перешкоджають нормальному розвитку дитини.

У разі виникнення непорозумінь та спорів між батьками у питаннях участі у вихованні, проведення зустрічей батька з дитиною, а також невиконання цього рішення , один із батьків має право звернутися із позовом до суду для вирішення спірних питань ( а.с. 226-227, т.2).

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини».

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї».

Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, тому зустрічний позов є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76, заява № 2091/13 (M. S. vUkraine) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи законодавчо закріплене право батька спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, виходячи з найкращих інтересів дитини, з метою дотримання розумного балансу участі обох батьків у її вихованні, суд вважає за необхідне визначити спосіб участі позивача у вихованні його малолітнього сина, шляхом установлення періодичних побачень батька з сином та визначає громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом періодичних побачень: 2 рази на місяць І та III суботи місяця з 10:00 год. до 17:00 год. ; в період літніх канікул 10 днів та в період зимових канікул 5 днів, за домовленістю сторін, з урахуванням бажання і згоди дитини, також режимом дня та стану здоров`я малолітнього ОСОБА_3 з відвідуванням публічних місць, культурно-розважальних закладів для дітей відповідного віку з перебуванням дитини за місцем проживання батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, суд вважає , що при спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та участі у його вихованні, батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідач по зустрічному позову має створювати належні умови спілкування, що не перешкоджають нормальному розвитку дитини.

На підставі п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати щодо розгляду позовної заяви про позбавлення батьківських прав по фактично понесеним позивачем.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з позивача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 704, 80 грн., оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судових витрат.

На підставі ст.ст.151,152,153,164 СК України постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст. ст. 80,81,141, 265,266 ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Позов ОСОБА_2 про встановлення порядку зустрічей з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Визначити громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 порядок участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом періодичних побачень: 2 рази на місяць І та III суботи місяця з 10:00 год. до 17:00 год. ;в період літніх канікул 10 днів та в період зимових канікул 5 днів, за домовленістю сторін, з урахуванням бажання і згоди дитини, також режимом дня та стану здоров`я малолітнього ОСОБА_3 з відвідуванням публічних місць, культурно-розважальних закладів для дітей відповідного віку з перебуванням дитини за місцем проживання батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

При спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та участь у його вихованні, батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 створювати належні умови спілкування, що не перешкоджають нормальному розвитку дитини.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Залишити судові витрати щодо розгляду позовної заяви про позбавлення батьківських прав по фактично понесеним позивачем.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_3 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

третя особа: орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького, місце знаходження вул. В.Перспективна,41 ,25006;

третя особа: орган опіки та піклування Соколівської сільської ради, місце знаходження вул. Шевченка ,23, с. Соколівське Кіровоградський район, 27641.

Повний текст рішення складено 29.05.2020 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда