Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 200/1265/19

провадження № 61-13962св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року в складі судді Томаш В. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року в складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про призначення її піклувальником ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатною, однак вказаним судовим рішенням не вирішено питання про призначення їй піклувальника.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду і нагляду, а вона бажає за нею доглядати та відповідає усім критеріям, які ставляться до піклувальника, при цьому інших близьких та рідних людей, які б могли про неї піклуватися немає, просила заяву задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року заяву задоволено.

Призначено піклувальником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 відповідає визначеним законом вимогам до піклувальника, опікунська рада при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Дніпрі ради вважає за доцільне призначити її піклувальником ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні також надала свою згоду на призначення заявника її піклувальником, а тому наявні підстави для задоволення заяви.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка не була учасником справи, оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вказаним рішенням порушені її права, оскільки вона є колишньою невісткою ОСОБА_2 , матір`ю (законним представником) її онука ОСОБА_4 , 2010 року народження, та також бажає стати її піклувальником.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані і доводи апеляційної скарги їх не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року і ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що був порушений порядок призначення піклувальника, оскільки рішення виконавчим комітетом Шевченківської районної у м. Дніпрі ради щодо призначення заявника піклувальником ОСОБА_2 не приймалось, що підтверджується листом Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, надісланим у відповідь на запит її адвоката.

Окрім цього, обставини, на які посилалась заявник в своїй заяві, зокрема перебування у шлюбних відносинах з сином ОСОБА_2 , їх спільне проживання з нею в одній квартирі, ґрунтуються на припущеннях, оскільки не підтверджені жодними доказами, проте суди попередніх інстанцій цього також не врахували, внаслідок чого безпідставно задовольнили її заяву.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 серпня 2019 року справа № 200/1265/19 надійшла до Верховного Суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Ухвалою Верховного Судувід 23 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатною. Питання щодо призначення ОСОБА_2 піклувальника вказаним рішенням не вирішено.

З метою врегулювання питання щодо призначення ОСОБА_2 піклувальника ОСОБА_1 звернулася до управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради з відповідною заявою, до якої додала всі необхідні документи.

Рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Дніпрі ради № 13/16-16 від 16 січня 2019 року затверджено подання, яким комітет вважає за доцільне призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , піклувальником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Статтею 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Опіка (піклування) є особливою формовою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишилось без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (стаття 62 ЦК України).

Згідно зі статтею 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Аналогічні положення містяться у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (пункт 3.1.).

Статтею 64 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Тобто, умовами призначення особи піклувальником є її повна цивільна дієздатність, особисті якості цієї особи, стосунки між нею та підопічним, здатність до виконання обов`язків піклувальника.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Частинами другою, третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Звертаючись до суду із даною заявою, заявник вказувала, що вона проживає однією сім`єю із ОСОБА_2 та її сином, бажає за нею доглядати та відповідає усім вимогам до піклувальника. Однак, належні та допустимі докази, які б доводили, що заявник відповідає цим вимогам (зокрема, довідки про стан здоров`я заявника, про проходження психіатричного, наркологічного оглядів, характеристика за місцем її проживання чи місцем роботи), в матеріалах справи відсутні. При цьому саме по собі подання органу опіки та піклування про доцільність призначення особи піклувальником без доведення зазначених вище умов не може бути підставою для призначення її піклувальником в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції викладеного не врахував, не перевірив чим підтверджуються доводи заявника, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відповідність ОСОБА_1 визначеним законом вимогам до піклувальника.

Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд на вищевикладене уваги не звернув, судове рішення не скасував.

Формальний підхід до вирішення справи та ухвалення судового рішення за відсутності встановлених судом фактичних обставин справи суперечить фундаментальним принципам цивільного судочинства та не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на ухвалення законних та справедливих рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд ухвалити власне рішення, а суди попередніх інстанції не використали вказані повноваження, ухвалені в справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати вищевикладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов