УХВАЛА

27 травня 2020 року

м. Київ

справа №637/882/19

провадження № 61-8090ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення обов`язкової частки у спадщині,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зменшено розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частки до 1/10 частки кожному. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

13 травня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення суду в апеляційному порядку, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Так скаржник узагальнено зазначає, що в чому полягає неправильність вирішення спору судом апеляційної інстанції, надає аналіз доказам, який на її погляд є правильним, та зазначає, що до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 січня 2019 року у справі №208/9389/15-ц та від 26 вересня 2019 року у справі №303/674/17, проте, не зазначає, щодо застосування судом апеляційної інстанції яких саме норм права оскаржувана постанова суперечить правовим висновкам у вищевказаних постановах.

Диспозиція пункту першого частини другої статті 389 ЦПК України передбачає, що підставою для касаційного оскарження є застосування судом апеляційної інстанції норми права всупереч правовому висновку щодо застосування цієї норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

Водночас слід зазначити, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції вказівок постанови Пленуму Верховного Суду України та листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ не приймаються судом в якості обґрунтування підстав для касаційного оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суди при вирішенні справ мають брати до уваги тільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, неврахування судами висновків Верховного Суду України, викладених у постановах Пленуму Верховного Суду України та в листах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ не може бути підставою для касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином, скаржник не виконала вимоги вказаної норми процесуального закону у повному обсязі, зазначивши лише відмінність результату розгляду справи судом апеляційної інстанції від правового висновку Верховного Суду у подібних на її погляд відносинах, при цьому не вказавши чітко із застосуванням якої норми права судом апеляційної інстанції вона не погоджується та щодо застосування якої норми права висловив правовий висновок Верховний Суд у постановах, на які посилається скаржник.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Таким чином, скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. Суд в силу вимог статті 394 ЦПК України зобов`язаний зазначати всі підстави касаційного оскарження, які вказує скаржник, проте, не уповноважений з власної ініціативи корегувати зазначені скаржником підстави касаційного оскарження у разі їх некоректного оформлення відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ПЦК України.

Беручи до уваги те, що особа звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).

Крім того, за подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач звернулася до суду в 2019 році з позовом про зменшення обов`язкової частки у спадщині, тобто, з вимогою немайнового характеру.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн.

Таким чином, за подання цієї позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

Таким чином, за подання касаційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш