Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/283/20
Провадження №: 2/332/557/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.,

за участі секретаря судового засідання Безбородько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2005 у цивільній справі № 2-1097/2005 позивачеві належить Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина належить сторонній особі - ОСОБА_3 . Позивач зареєстрована у вказаному будинку та фактично у ньому проживає. Крім позивача, у будинку значиться зареєстрованим, але фактично з 2016 року не проживає її син - ОСОБА_2 . Останній в 2016 році зібрав всі належні йому речі та добровільно виїхав з будинку з наміром проживати окремо. Спірним житлом син не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить. Оскільки рівень доходів позивача не дозволяє їй утримувати будинок з урахуванням реєстрації відповідача, який тривалий час в будинку не проживає, вона звернулася до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 405 ЦК України позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник - адвокат Зубенко О.А., повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились. Представником позивача суду надано заяву про підтримку позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житлом та розгляд справи у відсутності вказаних осіб.

Відповідач, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі, не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 . У заяві зазначив адресу свого фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - ОСОБА_3 , повідомлений про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Згідно з копією рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2005 позивач є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку 28.04.2006 (а.с.5-7).

Також під час розгляду справи встановлено, що позивач зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, хоча і є зареєстрованим у спірному житлі, але з 2016 року у будинку не проживає. На теперішній час відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими сторонами доказами, що на теперішній час відповідач змінив місце свого фактичного проживання, забезпечений житлом, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Також встановлено, що до спірного житла ОСОБА_2 втратив інтерес, протягом тривалого часу у спірному будинку не проживає, не заявляє про свої права на нього.

Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача - як власника майна, яка вимушена сплачувати за утримання житла у більшому розмірі, фактично з урахуванням особи, яка не проживає у будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, інші 50 % судового збору в розмірі 420,40 грн. повертаються позивачеві з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 223, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., сплачений згідно з квитанцією № 25333289 від 13.02.2020.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.05.2020 року.

Суддя О.Л.Шалпегіна