ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року

м.Суми

Справа №579/1967/19

Номер провадження 22-ц/816/1329/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 31 березня 2019 року, в складі судді Моргун О. В., ухваленого у м. Кролевець, повний текст якого складений 02 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 26 січня 2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при зміні розміру кредитного ліміту та нарахуванні процентів за користування кредитними коштами банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 30 вересня 2019 року утворився борг на загальну суму 126097,37 грн, з яких 5207,50 грн тіло кредиту; 114409,04 грн проценти за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 5980,83 грн штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 31 березня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 січня 2011 року у сумі 5207,50 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у сумі 79,33 грн.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та суми штрафу позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому, позивач зазначив, що відповідач своїм підписом у заяві підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення до підписання договору, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. До того ж, заявник апеляційної скарги звернув увагу на ту обставину, що сторони узгодили розмір відсоткової ставки, пені та штрафів у Довідці про умови кредитування, яка була підписана позичальником. Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відсутні правові підстави для відмови у стягненні процентів та суми штрафу.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 5207,50 грн не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2011 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 12).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua (а.с. 11).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником, базова відсоткова ставка по кредитному ліміту становить 2,5 % в місяць, щомісячні платежі умовами кредитування передбачені у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. Крім того, умовами кредитування передбачений штраф за порушення строків по грошових зобов`язаннях (а.с. 9).

Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за умовами кредитного договору отримав картки за № НОМЕР_1 та за № НОМЕР_2 , зі строком дії останньої перевипущеної картки до 30 вересня 2016 року.

До позовної заяви банк також додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 14 - 37).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 26 січня 2011 року станом на 30 вересня 2019 року становить 126097,37 грн, з яких: 5207,50 грн заборгованість за тілом кредиту, 114409,04 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 1500 грн - нарахована пеня та комісія; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина), 5980,83 грн штрафу (процентна складова) (а.с. 9 - 11).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 січня 2011 року вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом виникла з 28 лютого 2015 року. З вказаної дати банк нараховував як проценти на поточну заборгованість за кредитом (стовпчик 9 розрахунку), так і проценти на прострочену заборгованість (стовпчик 10 розрахунку). Заборгованість за процентами нарахована станом на 30 вересня 2019 року. Із стовпчика 11 розрахунку вбачається, що позичальник періодично вносив платежі за процентами за користування кредитними коштами, останній платіж за кредитом він вніс 04 вересня 2019 року у розмірі 300 грн (стовпчик 15 розрахунку), з яких 200 грн спрямовано на погашення процентів (стовпчик 11 розрахунку).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафу, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та про порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині. При цьому, суд першої інстанції вказав, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua, які надані позивачем до суду, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 січня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету.

У той же час, суд першої інстанції не звернув на ту обставину, що матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, в якій, зокрема, визначено розмір процентів за користування кредитом (2,5 % на місяць) та штрафів (а.с 13).

Зазначена довідка підписана відповідачем 26 січня 2011 року. Заперечень щодо підпису довідки відповідачем не надано.

Зазначених обставин щодо умов кредитного договору про розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом та про відповідальність позичальника у випадку порушення строків платежів місцевий суд не врахував.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Таким чином, за умовами кредитного договору ОСОБА_1 мав обов`язок перед банком сплачувати 30 % річних за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, безпідставно послався на відсутність підстав вважати, що сторони кредитного договору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже, розрахунок заборгованості за процентами за період з 28 лютого 2015 року (дата виникнення простроченої заборгованості) по 30 вересня 2016 року (строк дії картки) виглядає наступним чином: 1314 грн + 1169,55 грн=2350,87 грн

З яких:

1314 грн заборгованість за процентами у період з 28 лютого 2015 року по 31 грудня 2015 року (5207,50х307 днівх3%/365);

1169,55 грн - заборгованість за процентами у період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року (5207,50х274 днівх3%/366).

Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що банк нараховував проценти і після визначеного сторонами строку кредитування, тобто після 30 вересня 2016 року, а позичальник вносив щомісячні платежі, які також були спрямовані на погашення процентів.

Ураховуючи те, що сторонами договору обумовлено строк кредитування, який відповідає строку дії кредитної картки за № НОМЕР_2 (до 30 вересня 2016 року), тому починаючи з 01 жовтня 2016 року банк не мав права нараховувати позичальнку проценти за користування кредитними коштами. Умов щодо пролонгації (продовження) дії укладеного між сторонами кредитного договору на тих самих або інших умовах заява позичальника або довідка про умови кредитування не містять.

Таким чином, подальше нарахування банком боргу по процентам за користування кредитом за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року умовами укладеного між сторонами 26 січня 2011 року кредитного договору, строк дії якого завершився 30 вересня 2016 року, не передбачено. Доказів того, що ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» укладали додаткові угоди щодо продовження строку дії кредитного договору на тих самих або інших умовах матеріали справи не містять.

Вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги обставини того, що банк нараховував проценти після визначеного сторонами строку кредитування (після 30 вересня 2016 року), а сума внесених коштів позичальником після 30 вересня 2016 року на погашення процентів виявилася більшою ніж заборгованість за процентами у період з 28 лютого 2015 року (дата виникнення простроченої заборгованості) по 30 вересня 2016 року (строк дії картки) (2350,87 грн), тому доводи АТ КБ «Приватбанк» щодо порушеного права на отримання плати (процентів) за користування кредитними коштами не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

Отже, саме внаслідок того, що позивач не довів обґрунтованості вимог пред`явленого позову стосовно визначення розміру заборгованості за процентами у сумі 114409,04 грн, позов у вказаній частині не підлягає задоволенню, а не з тих підстав, що сторони кредитного договору не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, як вказав суд першої інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, рішення суду в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, на думку колегії суддів, підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Стосовно вирішених позовних вимог в частині відмови у стягненні з відповідача штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов`язання, а саме: штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань (500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

З урахуванням того, що з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що заборгованість за штрафом в розмірі 6480,83 грн нарахована на загальну суму заборгованості по тілу кредиту та процентам, яка складає 119616,54 грн, проте, фактично позов банку задоволений в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 5207,50 грн, тому колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача штраф у сумі 760,40 грн (500 грн. + (5207,50 х5%), як зазначено в довідці про умови кредитування.

Отже, оскаржене рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми штрафу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що місцевий суд при вирішенні заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та суми штрафу неповно з`ясував обставини справи та допустив неправильне застосування норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 5 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 96,05 грн. (5% від 1921 грн) та за апеляційний розгляд справи в сумі 18,15 грн (0,63 % від 2881,50 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 31 березня 2019 року змінити в частини мотивів відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 31 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми штрафу та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми штрафу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 760 грн 40 коп. у вигляді штрафу за кредитним договором № б/н від 26 січня 2011 року та судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 96 грн 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 18 грн 15 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина