Провадження 2/127/3774/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Шеремети А.О.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом визнання таким, що втратив право користування будинком, -

в с т а н о в и в:

25.09.2019 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом визнання таким, що втратив право користування будинком, яку мотивовано тим, що позивач є власником 69/400 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї позивача, спільного побуту вони не мають.

Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає позивачу розпоряджатись належним їй майном на власний розсуд, нараховується підвищена плата за користування комунальними послугами, неможливе оформлення субсидії.

На підставі ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України позивач просила усунути перешкоди, які їй чинить ОСОБА_2 , в користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаним будинком.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Усов А.Ю., діючий на підставі довіреності від 09.10.2019 року (а.с. 37), позов підтримав за викладених у ньому обставин. Суду пояснив, що позивач є інвалідом 2 групи, співвласницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником даного будинку є ОСОБА_3 В будинку був зареєстрований ОСОБА_2 чоловік доньки позивача. Однак, він ніколи не був і не є членом сім`ї позивача, чинить їй перешкоди в користуванні власністю, погано ставиться до неї, викинув її речі і розібрав пічку. Через це її кімната не опалюється і вона не може вільно користуватись своєю власністю. На підставі ст.ст. 317, 321 ЦК України просив усунути перешкоди ОСОБА_4 і визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що їй на праві власності належить 2 кімнати в будинку і допоміжні приміщення У цьому будинку вона живе з народження зі своєю донькою ОСОБА_5 . Відповідач це чоловік її доньки, в них окрема сім`я, вона ніколи не вела з ними спільне господарство. Він проживає в будинку з 2017 року і донька попросила тимчасово зареєстрували ОСОБА_2 . Через нього вона не може оформити субсидію і вільно володіти своєю власністю. Відповідач заважає їй, чинить їй перешкоди в користуванні її житлом, змусив її займати прохідну маленьку кімнату, а потім розібрав піч в її кімнаті і повикидав її речі. Кімната її не опалюється, відповідач в своїй кімнаті поставив «буржуйку» і рубає дрова в будинку. Просила позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 , діючий на підставі нотаріально посвідченої 23.11.2017 року довіреності (а.с. 16), позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Суду пояснив, що ОСОБА_1 через неправомірні дії відповідача позбавлена можливості вільно володіти і користуватись своїм будинком. Він повикидав її речі, розвалив піч, привів в будинок свою матір з села. ОСОБА_4 не раз скаржилась, що відповідач погано ставиться до неї, в її будинку холодно і вона весь час шукає місце, де їй можна переночувати, живе або у нього, або ще десь. Вона хворіє, є людиною з ІІ групою інвалідності, їй потрібен спокій. Вона також не може оформити субсидію через реєстрацію відповідача, тому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Надав письмовий відзив, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 25-26) Суду пояснив, що він є чоловіком доньки позивача ОСОБА_5 . Був зареєстрований у частині будинку позивача як член її сім`ї, на підставі заяви позивача, але письмового договору на користування будинком вони не укладали. Спільним побутом вони з ОСОБА_4 не пов`язані, спільного господарства з нею не ведуть. Вони з дружиною проживають в кімнаті 1-5, а ОСОБА_4 в кімнаті 1-6, вкладають свої кошти в ремонт будинку і оплачують комунальні послуги. Після поділу будинку між співвласниками вони з ОСОБА_5 звели перегородку і переобладнали піч, через це позивач була невдоволена і не давала закінчити роботи. Наголосив, що майна позивача він не викидав, не перешкоджав їй користуватись будинком, для опалення її кімнати поставив «буржуйку». Ні кухні, ні санвузла у них немає. Від газопостачання їх частину будинку від`єднала співвласниця ОСОБА_3 . Під час знаходження даного позову в суді, позивач почала вимагати, щоб вони виселялись з будинку, але у нього немає іншого житла, у ОСОБА_5 є хата в селі.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є сестрою позивача. Стосунки із ОСОБА_2 неприязні. Відповідач та ОСОБА_5 вели себе не тактовно по відношенню до ОСОБА_4 , повикидали її речі на смітник. Позивач давала дозвіл на тимчасову реєстрацію відповідача в належній їй частці будинку, але він проживає до цього часу і на прохання знятись з реєстрації не реагує. ОСОБА_2 хворіє на туберкульоз, своїм проживанням в будинку він наражає на небезпеку їх здоров`я. Відповідач і позивач не є сім`єю, не ведуть спільного господарства, не піклуються одне про одного. Відповідач зруйнував піч в кімнаті ОСОБА_4 , щоб вона не могла там жити, але поставив "буржуйку", яка димить, ріже дрова в будинку, що також унеможливлює проживання ОСОБА_4 продав свою хату в селі і привів у цей будинок свою матір, яка жила з ними 2 роки. Вони чинили ОСОБА_4 перешкоди в користуванні належним їй житлом, поставили гачок на дверях і вона не могла увійти в кімнату. Згідно рішення суду вона та ОСОБА_4 поділили будинок, але ОСОБА_2 цього не хотів, конфліктував, сперечався. Він завжди був ініціатором конфліктів на побутовому ґрунті.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач її мати, відповідач її чоловік. З тіткою ОСОБА_3 у неї неприязні стосунки. Мати в будинку не проживає приблизно 2 роки, лише періодично приходить і знімає показники з лічильника. Спільного господарства вони з ОСОБА_4 не ведуть, спільного бюджету не мають. Однак, вони з чоловіком оплачують електроенергію, проводять ремонтні роботи в будинку, купляють будівельні матеріали. Вони замурували дверний отвір до частини ОСОБА_3 , встановили нову піч, а в кімнаті ОСОБА_4 поставили «буржуйку». Дрова для опалення вони приносять зі смітника, ріжуть їх в коридорі. Тітка сказала, що її також вижене з будинку, писала скарги на роботу, через що їх з чоловіком звільнили. Наголосила, що ОСОБА_2 не створює її матері перешкод в користуванні житлом

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що із сторонами знайома, оскільки працює секретарем квартального комітету. Їй відомо, що з 2019 року між сторонами почались конфлікти. Відповідач був зареєстрований в частині будинку позивача, через це вона не може оформити субсидію. Він та його дружина ображають ОСОБА_4 , знущаються, не дають нормально жити, виганяють її з будинку, вона не може спокійно жити в своєму будинку. Позивач і відповідач не є однією сім`єю, спільного господарства не ведуть.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 19.01.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (а.с.29).

На підставі заяви позивача від 12.10.2017 року (а.с. 78) з 13.10.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2018 року ОСОБА_4 , 1957 р.н., людина з інвалідністю ІІ групи, є власницею 69/200 часток житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 3). Іншим співвласником будинку є ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2019 року № 127/30509/18 встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0543 га, а також встановлено порядок користування житловим будинком літ. «А» з прибудовою літ. «а», загальною площею 70,2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту №1 додатку №1 висновку експерта № 495 від 08.07.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 виділено в натурі 207/400 часток житлового будинку, господарських будівель та споруд, що складаються з частини житлового будинку літ. «А», площею 25,6 кв.м., а саме: кімната 1-5 площею 14,7 кв.м., кімната 1-6 площею 10,9 кв.м.; частини прибудови літ «а» площею 10,7 кв.м., а саме: коридор 1-1 площею 6,0 кв.м., комора 1-7 площею 4,7 кв.м.; Ѕ частини підвалу літ. «п/а»; ганку, частини огорожі №1 довжиною 12,09м., частини огорожі №2 довжиною 8,51м, хвіртки №3 (а.с.57-62).

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи, в частині будинку, що належить позивачу, зареєстровані: власник - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_5 , 1990 р.н., зять - ОСОБА_2 , 1988 р.н. (а.с. 4).

З довідок, що видані 22.10.2019 року та 12.12.2019 року квартальним комітетом «Центральний» вбачається, що ОСОБА_4 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 спільного господарства станом на 22.10.2019 року не веде і ніколи не вела (а.с. 31, 79).

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено учасниками справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 фактично проживають у частині будинку, що належить ОСОБА_4 , в кімнаті 1-5 площею 14,7 кв.м. (а.с. 61). Договір про порядок користування між власником цієї частки будинку і зареєстрованими особами не укладався. Спільним побутом вони не пов`язані, спільного господарства не ведуть, взаємних прав і обов`язків вони не мають.

На вимогу позивача відповідач відмовляється добровільно звільнити будинок.

Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

За заявою позивача відповідач був зареєстрований на належну їй житлову площу, вселися у спірне житло як чоловік доньки позивача і набув права користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника частини будинку - ОСОБА_4 , спільним побутом із нею не пов`язаний, договір щодо права користування житлом між позивачем та відповідачем не укладався. Свідки в судовому засіданні підтвердили неможливість проживання ОСОБА_4 в своїй частці будинку через перешкоди, які їй чинить відповідач ОСОБА_2 і дані обставини суд вважає такими, що мають істотне значення. Тому право ОСОБА_2 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права до подібних правовідносин зроблений Верховним Судом у постанові від 15.05.2017 року у справі 734/387/15-ц, у постанові від 16.01.2019 року у справі № 243/7004/17-ц, від 27.02.2019 року у справі № 357/7940/16-ц, від 09.10.2019 року у справі № 523/12186/13-ц.

Враховуючи наведені обставини і те, що позивач є власником частки будинку, позов підлягає частковому задоволенню. Слід усунути перешкоди позивачу в користуванні належною їй 207/400 часткою будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом 207/400 часткою будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що член сім`ї ОСОБА_2 свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що має у власності інше житло, тому сімейне і житлове право ОСОБА_2 не буде порушеним.

Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Оскільки, звертаючись в 25.09.2019 році до суду з даним позовом, позивач, як інвалід ІІ групи, була звільнено від сплати судового збору, судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 406 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користуванні 207/400 часткою будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житлом 207/400 часткою будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В решті позову відмовити.

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк щодо апеляційного оскарження рішення продовжується на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складене 25.05.2020 року.

Суддя: