Справа № 550/849/18
Провадження № 2/550/3/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді Антонова А.А., за участю секретаря судового засідання Бондаренко Т.В., позивача за первинним позовом та відповідача за об`єднаною справою ОСОБА_1 та її представника адвоката Новицького В.В., відповідача за первинним позовом та позивача за об`єднаною справою ОСОБА_2 та його представників адвокатів Костенка В.О. та Стороженко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), паспорт НОМЕР_4 ), третя особа Скороходівська селищна рада Чутівського району Полтавської області (смт. Скороходове Чутівського району Полтавської області, вул. Софійська, 15, ), про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права на спільне сумісне майно, та за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 ) до Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області (смт. Скороходове Чутівського району Полтавської області, вул. Софійська, 15, ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 ), треті особи Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (м. Полтава, вул. Уютна, 23, ), приватний нотаріус Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області Новицька Оксана Валеріївна (смт. Чутове Полтавської області, пров. Центральний, 6 б, код ЄДРПОУ ), про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Скороходівська селищна рада Чутівського району Полтавської області (далі - Скороходівська СР) про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права на спільне сумісне майно (справа № 550/849/18), який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її цивільний чоловік ОСОБА_3 . Вони постійно проживали з останнім без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки з 1996 р. по день його смерті. 21.08.2003 за спільні кошти ними була придбана квартира АДРЕСА_3 ), яка була оформлена на ОСОБА_3 . Позивачка після смерті ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після останнього, але приватний нотаріус Новицька О.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують її родинні стосунки з спадкодавцем. Просила встановити факт їх спільного проживання з померлим ОСОБА_3 як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1996 р. по 27.10.2017 та визнати за нею і померлим ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру № 4 , набутої ними під час їх спільного проживання, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 4 .

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Скороходівської СР, ОСОБА_1 , треті особи Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУДГК), приватний нотаріус Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області (далі - приватний нотаріус) Новицька О.В., про визнання права власності в порядку спадкування (справа № 550/927/18), який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1, 6167 га, що знаходиться на території Скороходівської СР (далі - земельна ділянка), квартири АДРЕСА_5 ) та квартири № 4 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого, але приватний нотаріус Новицька О.В. у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру № 4 та земельну ділянку відмовила у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно. Просив визнати за ним у порядку спадкування право власності на земельну ділянку та квартири № 12 і № 4 .

За клопотанням представника ОСОБА_1 та заявою ОСОБА_2 ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 04.10.2018 справа № 550/849/18 об`єднана в одне провадження зі справою № 550/927/18 та об`єднаній справі наданий № 550/849/18.

20.09.2018 ОСОБА_2 надав відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначив, що до 2003 р. його брат ОСОБА_3 проживав з їх матір`ю ОСОБА_4 в с. Коханівка Чутівського району Полтавської області. У 2003 р., з метою поліпшення житлових умов матері, за її кошти була придбана квартира № 4 , але покупцем квартири був зазначений ОСОБА_3 . Після цього брат та мати переїхали проживати в АДРЕСА_1 , де зареєстрували своє місце проживання. З 2004 р. ОСОБА_3 став проживати разом з ОСОБА_1 в її квартирі. Вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню в частині встановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2004 р. по 27.10.2017, в іншій частині позов задоволенню не підлягає за безпідставністю.

26.10.2018 представник ОСОБА_1 адвокат Новицький В.В. надав відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якій зазначив, що останній вводить суд в оману, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебувала в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 з 2004 р. після придбання ним квартири № 4 . Вказує, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності.

15.11.2018 представник ОСОБА_1 адвокат Новицький В.В. надав відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_2 , в якому вказує, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 з 1996 р. по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_1 по питанню щодо надання правовстановлюючих документів на спадкове майно. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , а позов ОСОБА_1 задовольнити.

17.12.2018 ОСОБА_2 надав суду уточнену позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив представника ОСОБА_1 , в якому виклав свою позицію стосовно доводів ОСОБА_1 щодо періоду її спільного проживання з ОСОБА_3 та обставин придбання квартири № 4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Новицький В.В. позов ОСОБА_1 підтримали та просили його задовольнити, а позов ОСОБА_2 визнали частково - не заперечували проти задоволення позову в частині визнання за ним права власності на квартиру № 12 та земельної ділянки, в частині позовної вимоги щодо визнання за останнім права власності на квартиру № 4 просили відмовити.

ОСОБА_2 та його представники адвокати Стороженко С.В. та Костенко В.О. позов ОСОБА_2 підтримали та просили його задовольнити, а позов ОСОБА_1 визнали в частині встановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 2004 р. по 27.11.2017, а в решті позовних вимог просили відмовити.

Скороходівська СР надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у відсутності їх представника, просили рішення у справі прийняти на розсуд суду.

ГУДГК надало пояснення по справі, в якому зазначило, що ГУДГК не розпоряджається землями, які знаходяться у приватній власності, у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Приватний нотаріус Новицька О.В. надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, рішення по справі прийняти за власним розсудом суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч. 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_3 , матір`ю яких була ОСОБА_5 .

З листопада 1996 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.08.2003, зареєстрованому 11.09.2003 у КП "Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до домової книги з 23.09.2003 в квартирі № 4 зареєстрована ОСОБА_5 , яка з жовтня 2003 р. стала проживати у даній квартирі.

З 23.09.2009 у квартирі № 4 зареєстрований ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла та 08.05.2014 була знята з реєстраційного обліку за місцем проживання в квартирі № 4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

29.03.2018 ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття всієї спадщини з усіх підстав після померлого ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Новицької О.В.

Приватний нотаріус Новицька О.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2018 № 02-31 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у спільному майні подружжя на квартиру № 4 у зв`язку з відсутністю у останньої документа, що посвідчує право.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 1996 р., але враховуючи те, що інститут фактичних шлюбних відносин - спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, був введений в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України - з 01.01.2004. КпШС УРСР, який діяв до 01.01.2004, таких положень не містив, а тому цей факт має бути встановлений саме з 01.01.2004.

Суд дійшов до висновку про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею і померлим ОСОБА_3 права спільної сумісної власності на квартиру № 4 та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири № 4 суд зазначає наступне.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність").

Частиною 2 ст. 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Тільки в разі встановлення судом таких обставин положення ч. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" будуть правильно застосовуватися.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-1026цс15 та застосовані Верховним Судом у постанові від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц (провадження № 61-36178св18).

Вищевикладене дає підстави для висновку про те, що спільна сумісна власність на час придбання ОСОБА_3 квартири згідно законодавства, яке діяло у той час, виникала у таких випадках: 1) майно придбане подружжям за час шлюбу; 2) майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї; 3) майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що це майно є сумісною власністю.

У досліджуваний судом період ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ОСОБА_1 не була членом сім`ї ОСОБА_3 у розумінні приписів ст.ст. 6, 12, 13, 22, 95, 96 КпШС УРСР, оскільки за змістом наведених норм закону поняттям "члени сім`ї" охоплювало коло осіб, які мали кровний зв`язок, або ж їхні взаємовідносини виникали внаслідок встановлення опіки (піклування), усиновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦК УРСР громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР такий договір укладається у письмовій формі.

Доказів існування певної угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо придбання квартири № 4 у їх спільну власність суду не надано.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 придбав квартиру № 4 за власні кошти та кошти, які вона йому надала, але належних і допустимих доказів, які б у сукупності доводили те, що вона та ОСОБА_3 придбали квартиру № 4 саме за спільні кошти та саме у їх спільну власність, ОСОБА_1 суду не надала.

ОСОБА_1 не надала доказів у підтвердження розміру свого доходу та наявності у неї заощаджень у період часу їх спільного проживання з ОСОБА_3 та на час придбання останнім квартири № 4 .

Пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що квартира № 4 була придбана за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд вважає не достатніми у розумінні положень ст. 80 ЦПК України та не приймає їх до уваги, оскільки пояснення свідків не містять достатньо чітких даних про розмір заробітної плати, інших доходів та грошових заощаджень ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а базуються на припущеннях свідків про те, що раз останні проживали разом та спільно вели домашнє господарство, тому і квартиру № 4 купували разом та на спільні кошти, а не на фактичних доказах, які б підтверджували те, яку саме суму грошових коштів ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 для придбання квартири № 4 та на яких саме умовах.

Оцінюючи пояснення зазначених свідків про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно вели домашнє господарство, суд також враховує те, що у сільській місцевості ведення домашнього господарства є буденним явищем, а показання свідків не містять достатньо чітких даних про обсяги ведення ними домашнього господарства та розміри доходів, які від нього отримували, напрями використання цих доходів.

Сам лише факт отримання ОСОБА_1 заробітної плати, інших доходів та наявності у неї грошових заощаджень не може бути доказом участі у придбанні квартири № 4 , а показання свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у придбанні спірної квартири щодо розміру такої участі.

ОСОБА_1 стверджує, що квартира № 4 була придбана ОСОБА_3 фактично за 5 000 грн., а не за 500 грн., як це зазначено в договорі купівлі-продажу квартири від 21.08.2003, але доказів у підтвердження цього суду не надала.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею і померлим ОСОБА_3 права спільної сумісної власності на квартиру № 4 та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири № 4 задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 , відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.05.2018, був власником земельної ділянки площею 1, 6167 га кадастровий № :00:002:0013 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Скороходівської (колишня Артемівська) селищної ради Чутівського району Полтавської області (земельна ділянка № 416 ), та, відповідно до договору купівлі-продажу від 21.08.2003, був власником квартири АДРЕСА_3 .

16.01.2018 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Новицької О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого брата ОСОБА_3 , яка складається із земельної ділянки, квартир № 12 та № 4.

Приватний нотаріус Новицька О.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2018 № 02-31/550 відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру № 4 та земельну ділянку у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на дане майно.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, згідно ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Стаття 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , який є спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_3 , звернувся до приватного нотаріуса Новицької О.В. по питанню оформлення спадщини після померлого, але нотаріус постановою від 27.06.2018 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не може надати оригінал документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно, яке належало померлому ОСОБА_3 , суд вважає, що позов в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку та квартиру № 4 підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 не надав суду доказів у підтвердження того, що приватний нотаріус Новицька О.В. своєю постановою відмовила у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 12 , а тому позов в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру № 12 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 44, 112, 430 ЦК УРСР, ст. 17 Закону України "Про власність", ст.ст. 1216-1218, 1225, 1297 ЦК України, ст. 81 ЗК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 р. по 27 жовтня 2017 р.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 1, 6167 га кадастровий номер :00:002:0013 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2003 р.

В задоволенні позову ОСОБА_2 в іншій частині відмовити.

Копію рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати протягом 2 днів з дня його складення у повному обсязі.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, мають право оскаржити рішення суду до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення їм повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25 травня 2020 року.

Суддя А. А. Антонов