Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 520/17524/18

провадження № 61-10203св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси, у складі судді Огренич І. В., від 22 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М.,

Погорєлової С. О., Калараша А. А., від 02 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що в провадженні слідчого відділу Київського відділення поліції в м. Одесі ГУНП В Одеській області (далі -

СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП В Одеській області) перебуває кримінальне провадження № 0000122, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 січня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Досудове розслідування триває 33 місяці, тобто понад розумний строк, необхідні слідчі дії не проведені. Стверджує, що має місце особиста зацікавленість слідчого та керівника слідчого підрозділу у не проведенні швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 05 січня 2016 року, 01 червня 2016 року, 20 грудня 2016 року, 21 лютого 2017 року,

21 березня 2017 року, 12 червня 2017 року, 22 червня 2017 року, 30 січня 2018 року, 06 лютого 2018 року визнано бездіяльність посадових осіб Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з розслідування кримінального провадження № 0000122 протиправною.

Вважає, що бездіяльністю посадових осіб СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області їй завдано моральної шкоди, яка виявляється у душевних стражданнях, нервових стресах, необхідності витрачати особистий час на захист своїх прав в суді.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з рахунків ГУНП в Одеській області на її користь 100 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (далі - ДКСУ), як орган на який законом покладено обов`язок безспірного списання коштів державного бюджету.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2018 року - без змін.

Колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав не залучення до участі у справі в якості співвідповідача ДКСУ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 травня

2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/17524/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

В червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій. Вважає, що залучення до справи в якості відповідача ДКСУ є наданням незаконних переваг державним органам. ДКСУ не порушувала її прав та ніяких вимог до останньої нею не пред`явлено. Її права порушено ГУНП в Одеській області, який є органом створеним державою та самостійною юридичною особою.

У визначений касаційним судом строк відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000122 від 12 січня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України.

Позивач звернулась до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю правоохоронних органів, пославшись при цьому на положення статті 1174 ЦК України.

ГУ ДКСУ в Одеській області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі за текстом в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають не в повному обсязі.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовив у задоволенні позову з підстав не залучення до участі у справі у якості співвідповідача належної сторони - Державної казначейської служби України

Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду

від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження

№ 12-161гс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова

№ 14-316цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19).

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження

№ 14-515цс19).

Враховуючи викладене висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову з підстав незалучення до участі у справі ДКСУ в якості відповідача є помилковими. Відмовивши у задоволенні позову з формальних міркувань, місцевий суд не розглянув справу по суті, а переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначених недоліків не усунув.

Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції не встановлені, оскаржувані судові рішення не в повній мірі відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду судам необхідно врахувати викладене, об`єктивно дослідити наявні у справі докази, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович