Номер провадження 2/754/2231/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Панченко О.М.

при секретарі - Чехун Ю.В.

за участі представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся із позовом до відповідачки ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що 15.12.2012 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей сина ОСОБА_7 , 2009 р.н. та доньку ОСОБА_8 , 2014 р.н. Сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не припинялися протягом всього часу існування шлюбу та не припиняються, однак, у подружжя виник спір стосовно спільного майна подружжя. Як на підставу своїх вимог вказував на те, що під час перебування у шлюбі у нього виникло право власності на наступне майно: Ѕ частина нерухомого майна, а саме: апартаменти приміщення літер «LXII», III , IV секції загальною площею 6 341, 3 кв.м., площею кімнат апартаментів - 4251,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1 . Посилаючись на зазначене, позивач просить суд в порядку часткового поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на вказане вище нерухоме майно.

Відповідачка у справі в свою чергу звернулася із зустрічною позовною заявою, в якій просила суд в порядку часткового поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину нерухомого майна, а саме: апартаменти приміщення літер «LXII», I , IІ секції загальною площею 6 341, 3 кв.м., площею кімнат апартаментів - 4620,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено її підготовчий розгляд.

20.11.2019 року до суду надійшов відзив на зустрічу позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року закрито підготовчий розгляд, призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив їх задовольни з підстав, викладених у позові. Щодо зустрічних позовних вимог, то не заперечував проти їх задоволення.

Представник відповідачки за первісним поозвом у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, просила суд задовольнити їх з підстав, що викладені в ньому. Щодо первісного позову, то не заперечувала проти його задоволення.

Представник третьої особи у справі в судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Вислухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем та відповідачкою 15.12.2012 року було зареєстровано шлюб у Відділі ДРАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві (а/з №1289), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_7 , 2009 р.н. та доньку ОСОБА_8 , 2014 р.н., що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.

Як зазначили в судовому засіданні представники сторін у справі, на даний час сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не припинилися протягом всього часу існування шлюбу, однак у них виник спір стосовно спільного майна подружжя, а саме нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст. 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Таким чином, враховуючи, що спірне нежитлове приміщення було набуте сторонами за час шлюбу в інтересах сім"ї і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що спірне нежитлове приміщення є об`єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про правомірність заявлених первісних та зустрічних позовних вимог та можливість їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 102-104, 113, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

В порядку часткового поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину нерухомого майна, а саме: апартаменти приміщення літер «LXII», III , IV секції загальною площею 6 341, 3 кв.м., площею кімнат апартаментів - 4251,1 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1 .

В порядку часткового поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину нерухомого майна, а саме: апартаменти приміщення літер «LXII», I , IІ секції загальною площею 6 341, 3 кв.м., площею кімнат апартаментів - 4620,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9 605.00 грн. судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 9 605.00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.М. Панченко