Справа № 584/996/19
Провадження № 2/584/31/20
28.05.2020 Путивльський районний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Токарєва С.М., за участю секретаря судового засідання Зікрати Я.В., представника відповідача Лук`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,
встановив:
Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувала тим, що відповідач з 01.11.2004 на підставі договору дарування є власником нежитлової будівлі адмінбудівлі А-ІІ з напівпідвалом Пд, загальною площею 1178,7 кв.м, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1781 га по АДРЕСА_1 , що перебуває у власності Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області.
Рішенням 4 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 31.01.2011 ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання, термін дії рішення до 31.07.2011, після чого воно втрачає чинність.

Рішенням 20 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 26.01.2012 було внесено зміни до рішення 4 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 31.01.2011, а саме п. 1 було викладено в новій редакції, відповідно до якої ОСОБА_1 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання зі зміною цільового призначення із категорії «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» в категорію «землі громадської та житлової забудови». Термін дії рішення було встановлено до 26.01.2013, після чого воно втрачає чинність.

Рішенням 23 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 25.04.2012 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для комерційного використання по АДРЕСА_1 . У вказаному рішенні було зазначено, що ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку та встановлено плату за її використання в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також визначено необхідність приступити до використання земельної ділянки після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Разом з тим, до теперішнього часу ОСОБА_1 договір оренди з Путивльською міською радою не уклала та не зареєструвала.

Таким чином, відповідач за рахунок позивача зберегла у себе майно (кошти) у виді орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим № :02:012: НОМЕР_1 за період з 31.03.2016 по 31.03.2019 у розмірі 94 963 грн. 37 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Заявою від 19.08.2019 представник позивача позовні вимоги уточнила в тій частині, що номер спірної земельної ділянки вказаний помилково, оскільки він є кадастровим номером суміжної земельної ділянки. При цьому спірна земельна ділянка є сформованою, але не має кадастрового номеру.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представник подав відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову, а також зазначив, що позивач обґрунтовує в якості підстави для стягнення коштів користування земельною ділянкою кадастровий № :02:012:0066, площею 0,1781 га, розташованою по АДРЕСА_1 . В той же час, вказана земельна ділянка з зазначеним кадастровим номером за вказаною адресою належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та має іншу площу. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2017, долученою до відзиву. Таким чином, оскільки відповідач у справі є власником земельної ділянки з кадастровим № :02:012:0066, розташованої по АДРЕСА_1 , відсутні підстави для сплати позивачу будь-яких коштів.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем було порушено процесуальні строки для подання відзиву, остання недоброякісно користується своїми правами та обов`язками, а тому відзив не може бути прийнятий судом до розгляду. В той же час, нарахування відповідачу безпідставно збережених коштів здійснено саме за фактичне користування земельною ділянкою загальною площею 0,1781 га, що розташована по АДРЕСА_1 та на якій знаходиться нежитлова будівля адмінбудівля, яку відповідач прийняла у дар відповідно до договору дарування від 01.11.2014. Зазначена земельна ділянка є суміжною з земельною ділянкою кадастровий № :02:012:0066, загальною площею 0,1 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_1 . Тобто, зазначений кадастровий номер земельної ділянки у позовній заяві було вказано помилково, а спірна земельна ділянка є сформованою відповідно до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1781 га. При цьому, позивач нараховує безпідставно збережені кошти за земельну ділянку, на якій знаходиться саме нежитлова будівля відповідача, а не на ту земельну ділянку, яка перебуває у власності. Таким чином, ОСОБА_1 є фактичним користувачем земельної ділянки загальною площею 0,1781 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та на якій знаходиться належна їй на праві приватної власності нежитлова будівля, а отже без достатньої правової підстави за рахунок міської влади як власника цієї земельної ділянки відповідач зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, а отже зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача зазначав, що позивачем при поданні позову було порушено правила територіальної підсудності. По суті спору вказував, що Путивльська міська рада не наділена повноваженнями на створення комісій з визначення розміру збитків. Крім того, в п. 1.2 рішення Путивльської міської ради від 18.06.2015 «Про встановлення плати за землю на території міста Путивль» встановлено, що орендна плата це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. В той же час, позивачем не було досліджено питання, чи є відповідач суб`єктом підприємницької діяльності, оскільки 27.09.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , тобто позивачем було безпідставно нараховані збитки за період з 01.10.2018 по 31.03.2019 та взагалі фізична особа ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки не використовує земельну ділянку для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Також Путивльська міська рада при передачі спірної земельної ділянки відповідачу розпорядилася землями державної власності, а доказів її переходу до земель комунальної власності позивачем не надано.

Крім того, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.09.2019 вбачається, що в ньому вказано інше цільове призначення земельної ділянки, а саме 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони. Тобто позивачем не враховано рішення Путивльської міської ради від 25.04.2012, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду вказаної земельної ділянки для комерційного призначення, а саме код цільового використання 03.07 для громадської та житлової забудови. Також у витязі не зазначено даних про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, в той час як наданий позивачем витяг з технічної документації про нормативну-грошову оцінку земельної ділянки містить дані про її оцінку більше ніж 7 років тому, а відтак не може бути основою для розрахунку розміру збитків. Тобто відсутні правові підстави вважати, що земельна ділянка АДРЕСА_1 є сформованою, що виключає можливість стягнення безпідставно збережених коштів.

Ухвалою судді від 18.07.2019 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.09.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат було відмовлено.

Ухвалою суду від 23.09.2019 було відмовлено у прийнятті заяви Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області про уточнення позовних вимог у даній справі.

Ухвалою суду від 26.11.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 26.11.2019 було задоволено клопотання відповідача про забезпечення доказів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

В подальшому від позивача надійшла письмова заява у якій він заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити без участі представника Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, її представник в судовому засіданні позов не визнав повністю.

З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що в даному випадку спірні відносини виникли між Путивльською міською радою Путивльського району Сумської області та ФОП ОСОБА_1 , яка звернулася до вказаної ради з відповідною заявою про надання їй дозволу, як суб`єкту підприємницької діяльності, на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання.

Зокрема, 24.01.2012 ФОП ОСОБА_1 звернулася до Путивльської міської ради з заявою, у якій просила внести зміни до рішення четвертої сесії шостого скликання Путивльської міської ради від 31.01.2011 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання» про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки з категорії «землі промисловості» в категорію «землі громадської та житлової забудови» для комерційного використання (а.с. 8).

У результаті розгляду вказаної заяви рішенням двадцятої сесії шостого скликання Путивльської міської ради від 26.01.2012 «Про внесення змін до рішення четвертої сесії шостого скликання від 31.01.2011 «Про надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання», пункт 1 рішення четвертої сесії шостого скликання від 31.01.2011 «Про надання дозволу ФОП ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання» було викладено у наступній редакції: «Надати дозвіл ФОП ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 для комерційного використання зі зміною цільового призначення із категорії «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» в категорію «землі громадської та житлової забудови» для комерційного використання (а.с. 9).

Рішенням двадцять третьої сесії шостого скликання Путивльської міської ради від 25.04.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянку в оренду ФОП ОСОБА_1 для комерційного використання по АДРЕСА_1 за рахунок земель державної власності», міська рада вирішила: 1. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_1 для комерційного використання по АДРЕСА_1 , розроблений приватним підприємцем ОСОБА_2 затвердити; 2. Надати ФОП ОСОБА_1 земельну ділянку в оренду у АДРЕСА_1 , площею 0,1781 га за рахунок земель державної власності для комерційного використання; 3. Встановити орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. ФОП ОСОБА_1 заключити договір оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_1 з Путивльською міською радою терміном на 10 років; 4. ФОП ОСОБА_1 приступити до використання земельної ділянки після заключення договору оренди на земельну ділянку і державної реєстрації договору; 5. Доручити міському голові ОСОБА_3 підписати договір оренди на земельну ділянку від імені міської ради; 6. Контроль за виконанням рішень покласти на постійну комісію з земельних питань, промисловості, будівництва, благоустрою, транспорту, комунального господарства ( ОСОБА_4 ) (а.с.23).

Як вбачається із акту прийомки-передачі межових знаків від 26.04.2012 ФОП ОСОБА_1 , як користувач земельної ділянки, яка знаходиться на території АДРЕСА_1 , площею 0,1781 га, прийняла на зберігання межові знаки, якими закріплена в натурі зазначена ділянка (а.с. 24).

Разом з тим, як вбачається зі змісту поданої позовної заяви та доданих до неї документів, до теперішнього часу договір оренди вказаної земельної ділянки укладено та зареєстровано не було, однак, відповідач фактично користується зазначеною земельною ділянкою, що й стало підставою для звернення Путивльської міської ради до суду з даним позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 94963,37 грн.

При цьому, на думку представника позивача, втрата відповідачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності у зв`язку із ліквідацією такої ФОП, на час звернення до суду обумовлює виключно цивільну юрисдикцію даного спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження по даній справі слід закрити, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, спірні правовідносини по даній цивільній справі виникли між двома суб`єктами господарювання Путивльською міською радою Путивльського району Сумської області та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст.19).

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1). Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2).

Згідно з ч.1 ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні особи, які не є підприємцями. Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, визначені у статті 20 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З огляду на приписи ч.1 ст.20 ГПК України, а також ст.ст. 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (п. 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

Відповідно до ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч.1). Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями (ч.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

27.09.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність, про що внесений відповідний запис № 5000574 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що представник відповідача зазначив у запереченні на відповідь на відзив Путивльської міської ради від 21.11.2019 та що не оспорювалось представником позивача (а.с. 96-98).

Вказана інформація є загальнодоступною та міститься у вільному доступі на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Таким чином, з 15.12.2017, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

У випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. (п. 4.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

Враховуючи наведене, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з укладенням правочину у господарській діяльності між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та юридичною особою - Путивльською міською радою Путивльського району Сумської області, зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд дійшов висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.

На думку суду, оскільки суб`єктний склад учасників та зміст правовідносин сторін виник під час здійснення ними господарської діяльності, то зобов`язання відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не є припиненими, а отже спір щодо останніх підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства. Адже господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за ч.1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження по даній цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 255, 256, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Провадження по цивільній справі за позовом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через Путивльський районний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 28.05.2020.

Суддя С.М.Токарєв