У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року суддя Черкаського районного суду Черкаської області Смоляра О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено заочне рішення, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 51641,81грн та судові витрати в сумі 1972грн.

На виконання зазначеного судового рішення 20.02.2020р. судом видано виконавчий лист, який на теперішній час перебуває на виконанні у ЧРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №62029645.

09.04.2020р. представник відповідача адвокат Кучер Ю.В. звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду. Судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду призначене на 18.06.2020р..

21.05.2020р. від представника відповідача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить зупинити стягнення в рамках виконавчого провадження №62029645 на підставі виконавчого листа №2/707/1057/19, виданого 20.02.2020р. на підставі заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25.11.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 51641,81грн та судових витрат в сумі 1921грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що на теперішній час виконавчою службою встановлено обмеження на картковий рахунок ОСОБА_1 на суму 57005,99грн. На думку відповідача невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку фактичного виконання виконавчого напису, а тому до вирішення справи по суті стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису слід зупинити.

Дослідивши матеріали заяви та перевіривши матеріали справи суд дійшов висновку, що вимога представника відповідача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до принципу пропорційності у цивільному судочинстві (ст.11 ЦПК) заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Пленум Верховного Суду України своєю постановою №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» надав ряд роз`яснень щодо певних процесуальних особливостей належного розгляду судом питання про застосування заходів забезпечення позову, які не дивлячись на зміни у процесуальному законодавстві залишаються актуальними.

Зокрема, у згаданій постанові пленуму ВСУ роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, тобто усунення обставин, які можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. З огляду на засади диспозитивності та змагальності цивільного судочинства реальність таких обставин, як і необхідність їх усунення, мають бути доведені учасником справи, який ініціює застосування таких заходів, оскільки обов`язок доказування цих обставин покладається саме на нього (ст.ст.10, 60 ЦПК).

Всупереч зазначених вимог відповідач у своїй заяві не зазначає обставин, які свідчать про доцільність та виправданість застосування заходів забезпечення позову, а також яким чином наявність заблокованих коштів на картковому рахунку відповідача ускладнить чи унеможливить виконання судового рішення, яке суд ухвалить за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду.

Крім того, окремо слід звернути увагу щодо неможливості застосування обраного стороною відповідача виду заходу забезпечення позову.

В цьому контексті слід зауважити, що визначений ст.150 ЦПК перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані інші його види у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В якості правового обґрунтування своїх вимог про вжиття заходів забезпечення позову сторона відповідача посилається на п.6 ч.1 ст.150 ЦПК. Разом з тим, таке посилання є необґрунтованим, оскільки в даному випадку предметом судового розгляду є не спір щодо правомірності виконавчого документу, а обставини, які є підставою для скасування рішення суду, ухваленого в заочному порядку. По суті відповідач просить в якості заходів забезпечення позову зупинити виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є недопустимим з огляду на принцип обов`язковості судових рішень (ст.18 ЦПК), про що також роз`яснено у п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006р. №9.

В цьому контексті слід зауважити, що згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діюче цивільне процесуальне законодавство України не передбачає підстав надання суду першої інстанції повноважень вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Натомість відповідні повноваження мають суди апеляційної (ст.359 ЦПК) та касаційної інстанцій (ст.436 ЦПК), що свідчить про існування спеціального процесуального регулювання такого питання на законодавчому рівні, а отже в силу положень ч.2 ст.19 Конституції України суд першої інстанції не наділений повноваженнями зупиняти виконання свого заочного рішення, якщо воно набрало законної сили і звернуто до виконання у спосіб, передбачений законом.

За таких обставин доводи сторони відповідача про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа є необґрунтованими, а тому заява не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153, 260, 353 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суду Черкаської області, шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О. А. Смоляр