РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Якимової О.С., представника позивача адвоката Трачук Н.І., представників відповідачів Михайлик О.О., Кривоуса М.М., Ященко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Департаменту інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 18.12.2018 о 10-00 год., на перехресті доріг вул. Гоголя - вул. Троїцькій в м. Запоріжжі, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2106, під його керуванням, та автомобіля Infiniti Q 70, під керуванням водія ОСОБА_2 .

Судом було визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у порушенні Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, при цьому зазначено, що ОСОБА_1 на рівнозначному перехресті доріг вул. Троїцької-вул. Гоголя не надав перевагу в русі автомобілю Infiniti Q 70 під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався до нього з правого боку, чим порушив вимогу п. 16.12. Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення. Разом із тим, як зазначає позивач, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки на перехресті доріг вул. Гоголя - вул. Троїцькій в м. АДРЕСА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився знак «Дати дорогу». Таким чином, оскільки водій ОСОБА_2 рухався по вулиці де міститься знак 2.1. «Дати дорогу», а позивач по справі, де міститься знак 2.3. «Головна дорога», у діях останнього відсутні ознаки порушення п. 16.12. Правил дорожнього руху України, оскільки вказаний пункт регулює проїзд лише перехрестя рівнозначних доріг, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

З листа Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 02.07.2019 встановлено, що працівниками відділу безпеки дорожнього руху було проведено обстеження вулично-шляхової мережі на АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено відсутність дорожніх знаків 2.3. « АДРЕСА_2 дорога» по АДРЕСА_3 обох боків перед перехрестям з АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_2 боку АДРЕСА_5 ) перехрестям з вул. Троїцькій був відсутній дорожній знак 2.1. «Дати дорогу». За наслідками обстеження, ділянку вулично-шляхової мережі визнано такою, яка не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови», у зв`язку з чим на адресу голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району видано вимогу (припис) № 58 від 27.06.2018 щодо встановлення дорожніх знаків пріоритету на цьому перехресті.

На думку позивача, Запорізька міська рада не виконала свого позитивного обов`язку по створенню спеціалізованої служби, яка повинна здійснювати організацію дорожнього руху на території міста Запоріжжя, а отже саме нею, як органом місцевого самоврядування повинні бути відшкодовані збитки, завдані позивачу внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок бездіяльності власника дороги Запорізької міської ради, яка не виконала свого обов`язку передбаченого нормами чинного законодавства, щодо забезпечення організації дорожнього руху, а саме установки знаку «Дати дорогу», що призвело до заподіяння шкоди власникам автомобілів.

Згідно висновку про проведення оцінки за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , ринкова вартість транспортного засобу в непошкодженому стані складає 22 035 грн. 74 коп., вартість відновлювального ремонту у відповідності до технічних вимог заводу виробника, становить 25 537 грн. 88 коп. Тобто позивачу завдано збитки в результаті пошкодження автомобіля в розмірі 22 035 грн. 74 коп.

Крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу позивач був позбавлений можливості користуватися ним, що змінило його звичний спосіб життя та створює значні незручності, у віці 78 років, він вперше потрапив у ДТП, що призвело до душевних страждань, у зв`язку з чим він зазнав моральної шкоду, яку оцінює у 2000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути із Запорізької міської ради на його користь 22 035 грн. 74 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати при сплаті судового збору в сумі 786 грн. 40 коп., при проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 800 грн., а також витрати на правову допомогу.

17.03.2020 через канцелярію суду надійшла заява представника позивача адвоката Трачук Н.І., в якій вона просила також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 7 200 грн., на підтвердження чого надала суду квитанцію № 4107 про сплату цих коштів, та акт приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво від 11.02.2019.

29.01.2020 від Департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову до цього відповідача в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2019 у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 24.05.2019 постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2019 залишено без змін. Згідно постанов судів у справі про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг вул. Гоголя вул. Троїцька в м. Запоріжжі, не надав перевагу у русі транспортному засобу Infiniti Q70 під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, після чого водій ОСОБА_1 продовжив рух та здійснив зіткнення з вказаним автомобілем та з будинком АДРЕСА_3 , чим порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху України.Таким чином судовими рішеннями встановлена вина водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому його вимоги про відшкодування шкоди до відповідачів є безпідставними.

Крім того, Департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради є виконавчим органом Запорізької міської ради, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює закупівлю робіт та послуг, зокрема з встановлення дорожніх знаків лише у випадку затвердження відповідних бюджетних призначень рішеннями Запорізької міської ради.

До того ж, доцільність встановлення дорожніх знаків належить до повноважень патрульної поліції. Запорізька міська рада, як власник вулично-шляхової мережі міста Запоріжжя, щорічно забезпечує обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху шляхом виділення бюджетних коштів на вказані цілі, а уповноважені Запорізькою міською радою органи Департамент та районні адміністрації виступають головними розпорядниками бюджетних коштів та замовниками робіт із встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху, у тому числі дорожніх знаків.

Позивачем до позовної заяви додано Звіт № 159 про проведення оцінки колісного транспортного засобу ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_1 , який не містить висновків про походження пошкоджень автотранспортного засобу, причин їх утворення, часу виникнення, а також того, чи могли бути отримані такі пошкодження в результаті ДТП, яка сталася 18.12.2018, або мали місце раніше.

29.01.2020 від Запорізької міської ради надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких представник відповідача зазначив, що позовні вимоги не визнаються Запорізькою міською радою, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування письмових пояснень зазначено, що з метою забезпечення обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху Запорізької міською радою створені Департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради та районні адміністрації Запорізької міської ради. Зазначені виконавчі органи Запорізької міської ради мають право виконувати функції головного розпорядника бюджетних коштів відповідно до бюджетного законодавства. У 2018 році Запорізькою міською радою було прийнято Програму розвитку інфраструктури та комплексного благоустрою міста Запоріжжя на 2018-2020 роки, яка затверджена рішенням ради від 20.12.2017 № 30. Вказаною програмою розпорядниками бюджетних коштів зі встановлення дорожніх знаків було визначено районні адміністрації Запорізької міської ради, в тому числі і районна адміністрація по Олександрівському району, якій у 2018 році було виділено 150 000 грн. на зазначені цілі. Згідно звіту про виконання паспорта бюджетної програми місцевого бюджету станом на 01.01.2019 районною адміністрацією по Олександрівському району у 2018 році було встановлено 109 дорожніх знаків на території району.

Крім того, представник відповідача зазначає, що згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.12.2018, оскільки в його діях встановлено наявність порушення п. 16.12. Правил дорожнього руху України. Разом із тим, не дивлячись на вказані обставини позивач вважає винними у завданні збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідачів у справі, в той час як його вина встановлена постановами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2019 та Запорізького апеляційного суду від 24.05.2019.

31.01.2020 до суду надійшов відзив районної адміністрації по Олександрівському району Запорізької міської ради. В обґрунтування відзиву зазначено, що на створені міською радою виконавчі органи покладаються функції виконавчо-розпорядчої діяльності. Залежно від обсягу та характеру компетенції, всі управління, відділи й інші виконавчі органи поділяються на галузеві, функціональні і допоміжні. Районна адміністрація не є галузевим виконавчим органом, що забезпечує безпеку дорожнього руху. З урахуванням меж повноважень, районна адміністрація не може підміняти собою підприємства, організації або інші виконавчі органи Запорізької міської ради, які відповідають за належне утримання доріг та обладнання їх пристроями регулювання дорожнього руху. Відповідно до п. 3.1. Положення про Департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради, саме департамент забезпечує контроль за станом утримання, проектування, будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонтів об`єктів благоустрою, які є комунальною власністю міста, а саме: міських шляхів та технічних засобів регулювання дорожнього руху, до яких відносяться, в тому числі дорожні знаки. У вказаному Департаменті для виконання вказаних функцій створений спеціалізований відділ дорожньо-мостового господарства.

При цьому, районна адміністрація, не є уповноваженим органом у сфері дорожнього руху. У районній адміністрації відсутні працівники з відповідним фахом у сфері дорожнього господарства та вулично-шляхових мереж. У структурі районної адміністрації відсутні відділи з комплексного благоустрою території міста, дорожньо-мостового господарства або спеціалізованої служби, яка повинна здійснювати організацію дорожнього руху на території району. Таким чином, здійснення регулювання дорожнього руху та/або прийняття рішень щодо доцільності встановлення дорожніх знаків або інших пристроїв регулювання дорожнього руху виходить за межі компетенції районної адміністрації.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивачу ОСОБА_1 завдано майнової шкоди саме районною адміністрацією, представник вказаного відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів, що районна адміністрація є заподіювачем шкоди і просить відмовити у задоволенні позову до районної адміністрації.

07.02.2020 та 16.03.2020 до суду надійшли письмові пояснення представника районної адміністрації по Олександрівському району Запорізької міської ради, а 27.04.2020 письмові пояснення представника Департаменту інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради, які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.01.2020 залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якості співвідповідачів районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району та Департамент інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради.

Ухвалою суду від 22.04.2020 витребувано з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя належним чином завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (справа №331/6850/18, провадження 3/331/54/2019).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Трачук Н.І. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які викладені у позові.

Представники відповідачів, кожен окремо, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, які викладені у їх відзивах на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши у сукупності докази, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 18 грудня 2018 року о 10 год. 00 хв. на перехресті доріг вул. Гоголя вул. Троїцька в м. Запоріжжі, за участю водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Infiniti НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач посилався на те, що йому було спричинено шкоду у вигляді пошкодження транспортного засобу та моральну шкоду, через неналежне виконання органом місцевого самоврядування обов`язку щодо забезпечення перехрестя, на якому сталася дорожньо-транспортна пригода, відповідними дорожніми знаками зі всіх боків перехресть, внаслідок чого виникла ситуація, при якій водіям неможливо було правильно кваліфікувати перехрестя та визначитися з правилами його переїзду.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.12.2018 на перехресті доріг вул. Гоголя вул. Троїцька в м. Запоріжжі, працівниками патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_5 від 18.12.2018 року відносно водія ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного протоколу, 18 грудня 2018 року, о 10 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг вул. Гоголя вул. Троїцька в м. Запоріжжі, не надав перевагу у русі транспортному засобу Infiniti Q70 під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, після чого водій ОСОБА_1 продовжив рух та здійснив зіткнення з вказаним автомобілем та з будинком АДРЕСА_3 , чим порушив п. 16.12 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, постраждалих немає.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2019, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 24.05.2019, до ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУПАП, застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту судових рішень, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , який порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Як зазначили суди при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доводи водія ОСОБА_1 про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення є безпідставними.

В ході судового розгляду справи, представник позивача наполягала на тому, що подія дорожньо-транспортної пригоди сталася на перехресті нерівнозначних доріг, водій ОСОБА_1 рухався по головній дорозі, а інший учасник дорожньо-транспортної пригоди по другорядній дорозі, але внаслідок того, що уповноваженим органом місцевого самоврядування неналежним чином виконані обов`язки щодо встановлення дорожніх знаків переваги на перехресті, і сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та позивачу було спричинено моральну шкоду.

Розглядаючи такі доводи позивача та його представника, суд виходить з наступного.

Розділом 16 Правил дорожнього руху України визначено різницю між видами перехресть та правила їх проїзду.

Відповідно до п. 16.1. Правил дорожнього руху України, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.

У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Згідно матеріалів справи, перехрестя на вул АДРЕСА_6 Гоголя АДРЕСА_3 м АДРЕСА_6 Запоріжжі обладнані світлофорними об`єктами, разом з тим, станом на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди, світлофорні об`єкти не працювали, що підтверджується схемою місця ДТП, та не заперечувалось представником позивача.

З огляду на викладені обставини, учасники дорожнього руху, станом на час коли сталася дорожньо-транспортна пригода, повинні були керуватися правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Пунктом 16.11. Правил дорожнього руху України передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п. 16.12. Правил дорожнього руху України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

У п. 1.10. Правил дорожнього руху України зазначено, що головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

За змістом зазначених вище вимог Правил дорожнього руху України, слід дійти висновку, що для того, щоб вважати те чи інше перехрестя перехрестям нерівнозначних доріг, дороги, які перехрещуються між собою, або повинні відрізнятися покриттям або вони повинні бути обладнані знаками переваги, зокрема, другорядна дорога - «Дати дорогу», а головна «Головна дорога».

Як встановлено з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема із фотокарток, схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка складена одразу після дорожньо-транспортної пригоди 18.12.2018, та схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка складена за наслідками розгляду звернення адвоката ОСОБА_3 15.02.2019, на дорозі по якій рухався водій ОСОБА_2 , в день дорожньо-транспортної пригоди був відсутній дорожній знак «Дати дорогу», а на дорозі, по якій рухався водій ОСОБА_1 також був відсутній дорожній знак 2.3. «Головна дорога», який би надавав йому право першочергового переїзду перехрестя, а також дорожні знаки 1.22 «Перехрещення з другорядною дорогою», 1.23.1-1.23.4 «Прилягання другорядної дороги», 1.23.1 - прилягання з правого боку, 1.23.2 - з лівого боку, 1.23.3 - з правого і лівого боку, 1.23.4 - з лівого і правого боку.

Тобто, на час дорожньо-транспортної пригоди у позивача були відсутні підстави вважати, що перехрестя на АДРЕСА_3 є перехрестям нерівнозначних доріг, а тому водій ОСОБА_1 повинен був керуватися вимогами п. 16.12. Правил дорожнього руху України, який передбачає, що водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух. Разом з тим, позивач вказаного пункту Правил дорожнього руху України не дотримався, не надав переваги водію ОСОБА_2 , який керував автомобілем Infiniti НОМЕР_3 і наближався праворуч до нього, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода 18.12.2018 на перехресті на вул. Гоголя вул. Троїцька в м. Запоріжжі, сталася внаслідок винних дій самого позивача, який не дотримався Правил дорожнього руху України та за відсутності дорожніх знаків, які би свідчили про наявність у нього переваги у русі по відношенню до водія ОСОБА_2 , який наближався праворуч, не дав йому дорогу, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи позивача та його представника про те, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню із Запорізької міської ради, яка не виконала своїх обов`язків щодо встановлення дорожніх знаків переваги на перехресті, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи (деліктна відповідальність), а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК).

За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності.

Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).

Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК).

За правилами статті 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи), та достатніми (які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування) (статті 77-80 ЦПК).

Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що за наслідками обстеження, ділянку вулично-шляхової мережі на АДРЕСА_3 визнано такою, яка не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2014 «Безпеки дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови», у зв`язку з чим на ім`я голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району видано припис № 58 щодо встановлення дорожніх знаків пріоритету на вказано перехресті, що підтверджується листом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 02.07.2019 № 67-а.з/41/32/03-2019.

Разом із тим, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відсутність знаків пріоритету на перехресті знаходилось у причинно-наслідковому зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди та відповідно із завданням матеріальної та моральної шкоди позивачу, як і не надано доказів, що у ситуації, яка склалася, позивач, за відсутності знаку пріоритету, не повинен був виконувати вимоги п. 16.12. Правил дорожнього руху України, та мав керуватися вимогами Правил дорожнього руху, які регулюють правила переїзду перехрестя нерівнозначних доріг.

Наявність по АДРЕСА_2 , у напрямку протилежному тому, по якому рухався водій ОСОБА_2 , дорожнього знаку «Дати дорогу», також не свідчить про дотримання позивачем Правил дорожнього руху України, оскільки вказаний дорожній знак жодним чином не регулює проїзд перехресть зі сторони водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Слід також зазначити, що на підтвердження своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачем надано суду звіт № 159 про проведення оцінки колісного транспортного засобу ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , згідно якого ринкова вартість транспортного засобу без урахування аварійних пошкоджень становить 22 035 грн.74 коп., а вартість відновлювального ремонту - 25 537 грн. 88 коп., тобто є вищою ніж ринкова вартість цього транспортного засобу. Разом із тим, у зазначеному звіті відсутні будь-які дані про те, які саме пошкодження потребують відновлення, оцінювались оцінювачем і чи пов`язані ці пошкодження із подією дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.12.2018. При цьому, звіт містить дату його складання 15 квітня 2019, тобто через 4 місяці після події дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладені вище обставини, дослідивши у сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не доведені належними та допустимими доказами, є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 141, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Департаменту інфраструктури та благоустрою Запорізької міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 травня 2020 року.

Суддя: К.В. Гашук