ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року

м. Харків

Справа № 623/4956/19

Провадження № 22-ц/818/2427/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коваленко І.П.

суддів - Овсяннікової А.І., Котелевець А.В.

учасники справи:

позивач: Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2020 року, ухвалене суддею Герцовим О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги.

Позов мотивований тим, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж надає послуги з централізованого опалення та теплопостачання у житловому фонді територіальної громади м.Ізюм Харківської області. На ім`я ОСОБА_1 відкрито абонентський рахунок № НОМЕР_1 для оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає та зареєстрована відповідач.

Оскільки відповідач не сплачує за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у період з 01 липня 2016 року по червень 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 25 632, 09 гривень. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідачки існуючу заборгованість та сплачений судовий збір.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 25632,09 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2020 року виправлена описка в судовому рішенні і правильним зазначено прізвище відповідачки « ОСОБА_2 ».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд порушив норми матеріального права, рішення прийнято судом при неповному з`ясуванні судом обставин справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать діючому законодавству. Зазначає, що у жовтні 2003 року співробітниками Ізюмського комунального підприємства теплових мереж були демонтовані батареї опалення в її квартирі. Також зауважила, що вона неодноразово зверталась до позивача з проханням надати документ, яким засвідчити факт відсутності в її квартирі системи опалення, однак до теперішнього часу такий документ не отримала.

Правом на надання відзиву по справі у встановлений законом строк позивач не скористався.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення районного суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримує послуги централізованого опалення, проте в порушення вимог діючого законодавства не сплачує їх вартість, тому позовні вимоги про стягнення існуючої заборгованості є законними та обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж надаються послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді територіальної громади м. Ізюм Харківської області.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На ім`я ОСОБА_1 за вказаною адресою для оплати послуг, що надає Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж, відкрито абонентський рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги- постачання теплової енергії та гарячого водопостачання споживачем ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 липня 2016 року по червень 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 25632,09 гривень.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Згідно ч.6 ст.26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17.

Колегія суддів не вбачає підстав відступити від цих правових висновків.

Будь-яких доказів відключення від централізованого опалення з дотриманням норм чинного законодавства відповідачкою не надано, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії на опалення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів відхиляє посилання у апеляційній скарзі на те, що з 2003 року співробітниками Ізюмського комунального підприємства теплових мереж були демонтовані батареї опалення, оскільки доказів цього апелянтом не надано.

Інші доводи скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно досліджені наявні у справі докази, їм відповідно до ст. 89 ЦПК України надано належна оцінка, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стаття 136 ЦПК України регулює порядок вирішення судових витрат при відстроченні судового збору.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що при відстроченні сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, судові витрати стягуються за судовим рішенням.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 було відстрочено сплачу судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі. Визначено, що судовий збір при подачі апеляційної скарги на ухвалу складає 2881,50 гривень, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення .

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881,50 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 26 травня 2020 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

А.В. Котелевець