Справа № 527/616/20
провадження 2/527/345/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Павлійчук А.В.,

за участю секретаря - Бутко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Глобинського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій просила: - шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23.12.2005 року, розірвати. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 23.12.2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подружнє життя не склалося, з березня 2014 року разом не проживають, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я перестала існувати через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, на примирення не згодна. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дитини разом з нею у зв`язку з тим, що син мешкає разом з нею.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату. час та місце розгляду справи про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги викладене, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 грудня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданим 23 грудня 2005 року, актовий запис № 37.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим 24 грудня 2007 року Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 57.

Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня.

Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України.

Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають з березня 2014 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суперечки щодо розподілу спільного майна подружжя у сторін на даний час не має.

Суд приймає до уваги те, що позивач позов про розірвання шлюбу підтримала, та прохала його задовольнити.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Від спільного шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 за місцем його проживання буде відповідати його інтересам, позбавить його стресової ситуації, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання його матері ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1681,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.6 Декларації прав дитини, ст.ст.1,2,5,11,76-80,81,141,206,241,247,258,263-265,273,354 ЦПК України; ст.ст.104,105,110,112,113,157,161 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с-ща Градизьк, Глобинського району Полтавської області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с-ща Градизьк, Глобинського району Полтавської області, зареєстрований Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області 23 грудня 2005 року, актовий запис № 37 - розірвати.

Шлюб вважається припиненим у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , рнокпп: НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , рнокпп: НОМЕР_5 ).

Суддя А. В. Павлійчук