Ухвала

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 755/15720/19

провадження № 61-7234ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z06.179.74160, за умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 30 050,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. Банк надав кредит строком на 36 місяців. Згідно з пункту 1.3 кредитного договору сплачується річна змінювана процентна ставка у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49%. Змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,9900%. Кінцевим терміном повернення кредиту є 15 вересня 2020 року. Вважала, що при укладенні договору були порушені її права як споживача.

Працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення договору проходило півгодини, після чого було вручено кредитний договір, який вона не читаючи через дрібний шрифт підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що чинним законодавством України банку надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору в цій частині недійсним. Разом з тим, позивач при укладенні кредитного договору ознайомилась з його умовами та погодилась на його укладення. Окрім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мала можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), відповідно до якого споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте вона таких дій не вчинила. Натомість позивач підписала договір, отримала кредитні кошти та вносила кошти на погашення боргу, тобто договір сторонами виконувався.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасовано в частині стягнення коштів за нарахування комісії за пунктом 1.11 кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним пункт 1.11 кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року, зобов`язано АТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 все отримане за пунктом 1.11 кредитного договору № Z06.179.74160 від 15 вересня 2017 року в якості комісії за обслуговування кредиту.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що умова пункту 1.11 кредитного договору про щомісячну сплату коштів за обслуговування кредиту не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому підлягає визнанню недійсною.

16 квітня 2020 року Трофімова Л. А., яка діє від імені АТ «Ідея Банк», за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року клопотання АТ «Ідея Банк» про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено, поновлено АТ «Ідея Банк» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

У травні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27 квітня 2020 року Трофімова Л. А., яка діє від імені АТ «Ідея Банк», надіслала засобами поштового зв`язку матеріали на усунення недоліків.

Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19. Вказує про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.

До касаційної скарги додано клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови.

Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судового рішення, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення, то клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати із Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/15720/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

У задоволенні клопотання акціонерного товариства «Ідея Банк» про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 23 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська