ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1071/19 Головуючий суддя І інстанції Фанда О. А.
Провадження № 22-ц/818/911/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: іпотечного кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Фанда О.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки та державної реєстрації обтяження недійсними,

встановив:

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що його батьку ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. За життя бабуся склала заповіт, посвідчений 16 лютого 2015 року, яким заповідала належну їй частку у вказаній квартирі йому, позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 .

Зазначив, що після смерті бабусі та батька він, позивач, звернувся до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини.

06 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально р. № 1050, за умовами якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення грошових зобов`язань за договором позики.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого нотаріально р. № 378 від 4 квітня 2018 року.

Вказав, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року визнано недійсним договір купівлі - продажу вказаної квартири від 4 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 06 квітня 2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційеній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов, стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказав, що він є єдиним спадкоємцем квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому Ѕ на підставі заповіту ОСОБА_5 складеного 16.02.2015 та Ѕ він прийняв після смерті свого батька ОСОБА_4 23 лютого 2018 року , що підтверджується заведеною у нотаріуса спадковою справою.

Зазначив, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року визнано недійсним договір купівлі - продажу вказаної квартири від 4 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 . Рішення набрало законної сили.

Вказав, що суд не дав оцінку ст.17 Закону України «Про іпотеку», договір був укладений 06.04.2018 року строком на два місяці до 06.06.2018 року це є підставою для визнання договору іпотеки недійсною.

Зазначив, що наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000866. ОСОБА_3 є обвинуваченим за ст.190 КК України, та фактично зв`язаний з шахрайськими діями щодо його квартири, з 31.08.2019 року перебуває у СІЗО Харківської області.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення сторін, за відсутності усіх учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору іпотеки лише до однієї сторони правочину, тому задоволення позову у даному випадку неможливо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально р. № 1050, за умовами якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення грошових зобов`язань за договором позики.

Позов ОСОБА_1 пред`явлено тільки до однієї сторони правочину ОСОБА_2 .

Під час підготовчого судового засідання судом було з`ясовано склад осіб, які мають брати участь у справі. При цьому позивач заявив, що пред`являє вимоги лише до ОСОБА_2 та не заявляє позовні вимоги до ОСОБА_3 . Крім цього, позивач категорично заперечував навіть щодо залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача. Обґрунтовуючи свою позицію позивач посилався на те, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року визнано недійсним договір купівлі - продажу вказаної квартири від 4 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , а тому він не вбачає підстав для залучення ОСОБА_3 до участі у справі ані в якості відповідача, ані в якості третьої особи.

З огляду на це ухвалою суду від 10 червня 2019 року до участі у справі, в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача за клопотання відповідача без згоди позивача процесуальним законом не передбачена.

Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Суд не вправі змінювати статус третьої особи на відповідача, оскільки обсяг процесуальних прав, наданих відповідачу є більшим ніж обсяг процесуальних прав третьої особи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд обговорював питання щодо залучення ОСОБА_3 у якості відповідача, згідно до протоколу судового засідання від 10.06.2019 року (а.с.62-63). Позивач цим правом не скористався, що не перешкоджає позивачу звернутися з таким позовом повторно до обох сторін правочину: ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , зазначивши їх відповідачами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 10.06.2019, судом було запропоновано позивачу залучити ОСОБА_3 у якості відповідача, однак позивач проти цього заперечував та наполягав, що відповідачем є лише ОСОБА_2 (а.с.62-63). Позивач цим правом не скористався, що не перешкоджає позивачу звернутися з таким позовом повторно до обох сторін правочину: ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , зазначивши їх у позовній заяві відповідачами.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним двостороннього договору іпотеки, в якому іпотекодавцем є саме ОСОБА_3 , лише до однієї сторони правочину, у суму не було процесуальної можливості розглянути справу по суті у такому складі учасників.

Доводи апеляційної скарги що ОСОБА_3 знаходиться у СІЗО, колегія суддів відхиляє, оскільки він може приймати участь у справі через свого представника, що передбачено ст.ст.43,62 ЦПК України.

Вимоги апелянта щодо виклику та допиту нотаріуса не мають правового значення, оскільки у задоволенні позову було відмовлено не внаслідок недоведеності позову, а з процесуальних мотивів.

Таким чином, за відсутності у колегії суддів підстав не враховувати згадану правову позицію, яка була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, слід визнати, що доводи скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року,

- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.