27.05.2020 копія
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа № 401/761/20 Провадження № 2/401/478/20

27 травня 2020 року м. Світловодськ

Суддя Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області Мельничик Ю.С., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третіми особами є Світловодська районна державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Світловодської районної нотаріальної контори Драна Л.А., про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, складеного 01 серпня 2019 року ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , про витребування від приватного нотаріуса Світловодської районної нотаріальної контори Драної Л.А. нотаріальної справи, та призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч.1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою, встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, а тому її слід залишити без руху з таких підстав.

Так, в обгрунтування позовних вимог позивач, ОСОБА_1 посилається на ті обставини що її мати ОСОБА_3 в момент вчинення заповіту 01 серпня 2019 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки перебувала у фізіологічному нездоровому тяжкому хворобливому стані, перебуваючи під дією (медичних препаратів) медикаментозного лікування, оскільки хворіла тяжкою хворобою.

Суд зазначає, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 155 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно п.п. 4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: - зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; - виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України в позовній заяві не зазначено наявних доказів, що підтверджують, що у момент вчинення заповіту ОСОБА_3 перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

До позовної заяви в порушення ч.5 ст.177 ЦПК України не додано доказів, що можуть свідчити про такий стан ОСОБА_3 , за якого вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначив про витребування від приватного нотаріуса Світловодської районної нотаріальної контори Драної Л.А. нотаріальної справи, та призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи.

Суд зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Згідно ч.1, 2, 4 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно ч.1 ст.105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Всупереч наведених норм, до позовної заяви не додано відповідно до ст.84 ЦПК України клопотання про призначення експертизи та клопотання про витребування доказів, в якому, зокрема, повинно бути посилання на докази, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі позовних заяв, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Суд нагадує, що національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі «Кунерт проти Польщі», заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в: - поданні до суду заяви по суті справи, зокрема позовної заяви в новій редакції, та зазначення в ній доказів, що підтверджують, що у момент вчинення заповіту ОСОБА_3 перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо); - додання до позовної заяви доказів, що можуть свідчити про такий стан ОСОБА_3 , за якого вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними; - подання відповідно до ст.84 ЦПК України окремих клопотань про витребування доказів, про призначення експертизи, тощо.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третіми особами є Світловодська районна державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Світловодської районної нотаріальної контори Драна Л.А., про визнання заповіту недійсним- залишити без руху, та надати позивачу строк для виправлення недоліків позову протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали та закінчення строку дії карантину.

Запропонувати позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали та закінчення строку дії карантину, привести позов у відповідність до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, виправити недоліки позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява у відповідності до ч.3 ст.185 ЦПК України буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом