Справа № 472/366/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2020 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кучерявенко С.С.,

за участю секретаря Чорної О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В позовній заяві вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, зокрема, право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Іскра» с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області площею 7, 46 умовних кадастрових гектарів, яке було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданим Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26 червня 1996 р. за № 689.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповіт, в якому на випадок смерті зробила заповідальне розпорядження про те, що належне їй за законом право на земельну частку (пай) вона заповідає ОСОБА_2 було нотаріально посвідчено 18 грудня 2000 року секретарем Порічанської сільської ради Ларіоновою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 56.

27 жовтня 2006 року заповіт було зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 40956419.

Він провів поховання ОСОБА_3 та прийняв на зберігання її заповіт, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 та вважав, що прийняв спадщину і до нотаріуса для одержання свідоцтва про право на спадщину не звертався. В теперішній час йому стало відомо, що у зв`язку зі змінами у законодавстві, спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є майно або майнові права, які обтяжені, та рухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населени пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

При зверненні до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, нотаріус ознайомившись з наданими ним документами відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) з підстав відсутності оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується Довідкою-роз`ясненням від 17.03.2020 року № 127/02-31.

Даний сертифікат був прийнятий на зберігання, однак його було втрачено, що викликало у нотаріуса сумнів в прийнятті ним спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3

Пошук загубленого Сертифікату, в тому числі й розміщення оголошення в місцевій газеті «Зоря», не дали результату.

В зв`язку з цим, просить встановити факт прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Від державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області витребувано інформаційну довідку із спадкового реєстру про наявність чи відсутність спадкової справи, заведеної нотаріусом за фактом смерті ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Зокрема зазначив, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Іскра» Веселинівського району Миколаївської області площею 7, 46 умовних кадастрових гектарів, однак через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну ділянку частку (пай) позивач не може оформити спадщину.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Соболь Ю.С. в судове засідання не з"явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Крім того в заяві зазаначила, що позов визнає повністю та не заперечує проти встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) за позивачем.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Градівка Веселинівського району померла ОСОБА_3 , смерть якої було зареєстровано 06 березня 2001 року Порічанською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло, зокрема, право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Іскра» с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області площею 7,46 умовних кадастрових гектарів, яке було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданим Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим у книзі реєстрації сертифікатів

на право на земельну частку (пай) 26 червня 1996 р. за № 689, що підтверджується довідкою № 3/138-20, виданою відділом у Веселинівському районі ГУД у Миколаївській області 04.02.2020 року.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку)_ одній або кільком особам як тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповіт, в якому на випадок смерті зробила заповідальне розпорядження про те, що належне їй за законом право на земельну частку (пай) вона заповідає ОСОБА_2 Заповіт було нотаріально посвідчено 18 грудня 2000 року секретарем Порічанської сільської ради Ларіоновою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 56.

27 жовтня 2006 року заповіт було зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 40956419.

З листа завідувача Другої Первомайської державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори І. Грушанської № 167/01-16 від 17.04.2020 року вбачається, що згідно Алфавітних книг обліку і реєстрації спадкових справ з 2001 року по 2020 рік після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заведена.

Як встановлено в судовому засідані, після смерті ОСОБА_3 , позивач розпорядився особистими речами померлої, а також прийняв на зберігання сертифікат на право на земельну частку (пай), отже, позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дана позовна заява в частині встановлення факту фактичного прийняття спадщини є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, нотаріус ознайомившись з наданими ним документами відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) з підстав відсутності оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується Довідкою-роз`ясненням від 17.03.2020 року № 127/02-31.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статею 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», (надалі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Пунктом 2 Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, моментом набуття права на земельну частку законодавством є момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право колективної власності на землю та включення члена цього колективного сільськогосподарського підприємства до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 значилась у Списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) по колишньому КСП "Іскра" Порічанської сільської ради за номером АДРЕСА_1 .

Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 689 від 26.06.1996 року на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП "Іскра" серії НОМЕР_1 площею 7,46 умовних кадастрових гектарів.

Після смерті ОСОБА_3 позивач прийняв вищевказаний Сертифікат на право на земельну частку (пай) на зберігання, однак його було втрачено.

Позивачем ОСОБА_2 було розміщенно оголошення в місцевій газеті «Зоря» про втрату загубленого Сертифікату, але на даний час сертифікат не знайдено.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясування обставин справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до переконання, що позовна заява в частині визнання права власності теж підлягає задоволенню

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Градівка Веселинівського району Миколаївської області, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , у порядку спадкування право на земельну частку (пай) площею 7,46 умовних кадастрових гектарах у землях переданих у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству "Іскра" с. Градівка Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, успадковану після смерті ОСОБА_3 , право якої було посвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 689 від 26 червня 1996 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID -19), строки оскарження продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України»).

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області, зареєстроване місце знаходження : вул. Мозолевського, 14 смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, ідентифікаційний код юридичної особи: 04376044.

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2020 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіС.С. Кучерявенко