Справа № 522/3355/20
Провадження № 2/522/3956/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

20 травня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у спрощеному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання факту прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання факту прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 липня 1976 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.07.1976р. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.06.1977 року.

З моменту укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом. Спочатку у АДРЕСА_1 , а згодом, у зв`язку з початком проведення антитерористичної у м. Донецьк позивач з чоловіком змушені були переїхати на підконтрольну територію України, де проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки у м. Донецьк, яке відповідно до Розпорядження КМУ від від 7 листопада 2014 р. N 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є містом, де органи влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у позивача з її чоловіком залишилось житло та інше майно, вони вимушені були разом регулярно їздити на тимчасово окуповану територію в м. Донецьк.

Під час однієї з таких поїздок ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача ОСОБА_4 помер у м. Донецьк. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 03.01.2019 р., виданим на підставі рішення Волоноваського районного суду Донецької області від 03.01.2019 року по справі № 221/11/19 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території.

На момент смерті чоловіка позивач перебувала разом з ним у м. Донецьк. Даний факт підтверджується довідкою № 3608 від 19.09.2019 р., виданою не визнаною ДНР КП Керуюча компанія Будьонівського р-ну м. Донецьк.

У зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_4 найближчим родичем, який залишився у позивача є її донька ОСОБА_2 , яка на даний момент проживає у м. Одесі, позивач переїхала до неї і було прийнято рішення поховати чоловіка у м. Одесі. Організацією поховання займалась донька, про що свідчать договір-замовлення від 04.01.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 , рахунок-фактура від 04.01.2019 року за ритуальні послуги та поховання, а також товарний чек від 18.02.2019 року на обладнання сімейного склепу.

Після смерті чоловіка залишилось майно, а саме неотримана пенсія. При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, позивачу було роз`яснені підстави для відмови в оформленні спадщини через відсутність документів, які б посвідчили факт її проживання з спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача ОСОБА_6 надійшло клопотання про слухання справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 1976 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.07.1976р. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.06.1977 року. З моменту укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом. Спочатку у АДРЕСА_1 , а згодом, у зв`язку з початком проведення антитерористичної у м. Донецьк позивач з чоловіком змушені були переїхати на підконтрольну територію України, де проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт сумісного проживання позивача з її чоловіком ОСОБА_4 у м. Донецьк підтверджується такими документами:

- паспортом громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданий Будьоннівським РВ ОМУ УМВС України в Донецькій області 06 лютого 2002 р., де в графі місце проживання зазначено: АДРЕСА_1 ;

- Копією трудової книжки ОСОБА_4 , з якої вбачається, що останні місця його роботи до виходу на пенсію були Міські клінічні лікарні м. Донецька № 4 та № 6;

- Копією довідки Управління ПФУ в Будьонівському р-ні м. Донецька № 7788 від 08.10.2014 р. про те, що ОСОБА_4 1940 р.н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , стоїть на обліку у зазначеному Управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком;

- Копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , яка видана ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька від 15.02.2000 р.;

- Копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_4 , яка видана ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька від 16.02.1999 р.;

Факт сумісного проживання позивача з чоловіком за адресою: по АДРЕСА_2 , підтверджується наступними документами:

- Копія довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 05.12.2014 р. № видана ОСОБА_4 , де зазначено, що він перемістився з району проведення антитерористичної операції в АДРЕСА_1 ;

- Копія довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 05.12.2014 р. № видана ОСОБА_1 , де зазначено, що вона перемістилась з району проведення антитерористичної операції в АДРЕСА_1 ;

- Копія довідки про взяття на облік внутрішьо переміщеної особи від 25.11.2019 року № 5105-, виданою Управліням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси, в якій зазначено зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Копія заяви № 2677738/041116 про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 , де зазначено, що місце тимчасового перебування є наступна адреса: АДРЕСА_3 ;

- Копія заяви про приєднання № 2677658/041116 до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 де зазначено, що місце тимчасового перебування є наступна адреса: АДРЕСА_3 ;

- Копії квитанцій ПАТ «Державний ощадний банк України», які підтверджують проходження процедури ідентифікації відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Також факт сумісного проживання підтверджується доданими до заяви спільними фотокартками.

З вищевикладеного вбачається, що позивач завжди проживала разом з її чоловіком - ОСОБА_4 , як до початку введення АТО, так і після.

Оскільки у м. Донецьк, яке відповідно до Розпорядження КМУ від від 7 листопада 2014 р. N 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є містом, де органи влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, у позивача з її чоловіком залишилось житло та інше майно, вони вимушені були разом регулярно їздити на тимчасово окуповану територію в м. Донецьк.

Під час однієї з таких поїздок ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача помер у м. Донецьк. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 03.01.2019 р., виданим на підставі рішення Волоноваського районного суду Донецької області від 03.01.2019 року по справі № 221/11/19 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території.

На момент смерті чоловіка позивач перебувала разом з ним у м. Донецьк. Даний факт підтверджується довідкою № 3608 від 19.09.2019 р., виданою не визнаною ДНР КП Керуюча компанія Будьонівського р-ну м. Донецьк.

У зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_4 найближчим родичем, який залишився у позивача є її донька ОСОБА_2 , яка на даний момент проживає у м. Одесі, позивач переїхала до неї і було прийнято рішення поховати чоловіка у м. Одесі. Організацією поховання займалась донька, про що свідчать договір-замовлення від 04.01.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 , рахунок-фактура від 04.01.2019 року за ритуальні послуги та поховання, а також товарний чек від 18.02.2019 року на обладнання сімейного склепу.

Після смерті чоловіка залишилось майно, а саме неотримана пенсія.

При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, позивачу було роз`яснені підстави для відмови в оформленні спадщини через відсутність документів, які б посвідчили факт її проживання з спадкодавцем на день відкриття спадщини, що підтверджується листом Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Терлецької О.В. щодо строків прийняття спадщини від 12.05.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.І ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України врегульовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як зазначалося вище, факт сумісного проживання підтверджується довідкою № 3608 від 19.09.2019 р., виданою не визнаною ДНР КП Керуюча компанія Будьонівського р-ну м. Донецьк, однак за положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь- який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року №9-697/0/4-17 вказано, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Тобто в даній ситуації застосовуються так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Однак, нотаріус, на відміну від судової ланки влади, не наділений повноваженнями застосовувати так звані «Намібійські винятки», у зв`язку з чим реалізація права позивача на оформлення спадщини залежить від наявності в неї відповідного судового рішення про встановлення факту сумісного проживання на момент відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем ОСОБА_1 права на отримання спадщини.

Таким чином в судовому засіданні доведено той факт, що заявниця ОСОБА_1 по день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 постійно проживала разом з ним у квартирі АДРЕСА_4 на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 , що об`єктивно підтверджується матеріалами цивільної справи.

Враховуючи встановлені судом обставини,зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання факту прийняття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_4 на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 25.05.2020 року.

Суддя А.В. Науменко

20.05.20