Дата документу 26.05.2020 Справа № 0808/9077/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №0808/9077/2012

Провадження №22-ц/807/1359/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року в складі судді Жукової О.Є. в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Куліченко Олени Миколаївни,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, в якій просила визнати дії головного державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 15.07.2015 року у виконавчому провадженні №48063961 незаконними; скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.07.2015 року у виконавчому провадженні №48063961; визнати дії головного державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в рамках ВП№60365201 з примусового виконання постанови №48063961, виданої 15.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 252 366,74 грн незаконними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену в рамках виконавчого провадження №60365201 з примусового виконання постанови №48063961, виданої 15.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 252 366,74 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року провадження в справі закрито; роз`яснено заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в порядку адміністративного судочинства підлягають вирішенню питання пов`язані з примусовим виконанням (а не винесенням) постанови про стягнення виконавчого збору, як окремого виконавчого документа. В свою чергу, питання правомірності прийняття постанови про стягнення виконавчого збору також повинно вирішуватися за загальними правилами встановленими частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Зауважує, що постанова про стягнення виконавчого збору прийнята під час виконання судового рішення у цивільній справі. Також зазначає, що приписи ч. 1 ст. 447 ЦПК України набрали чинності після набрання чинності приписами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і не містять згадки про існування виключень щодо підсудності оскарження стороною виконавчого провадження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу. Вважає, що пріоритет у разі наявності суперечностей надається тій нормі права, яка прийнята пізніше в часі.

Від ОСОБА_1 надійшла повторна заява про перенесення судового засідання, в якій вона зазначила, що знаходиться в режимі самоізоляції, у зв`язку із чим не може бути присутньою у судовому засіданні (а.с.163).

Вирішуючи можливість розгляду справи за відсутністю особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_1 як в апеляційній скарзі, так і в заявах про перенесення судових засідань, зазначила своїм місцем проживання адресу: АДРЕСА_1 (а.с.118,154,163).

Саме за цією адресою ОСОБА_1 направлялися судові повістки про виклик до суду на 12 травня 2020 року та 26 травня 2020 року, які повернулися до апеляційного суду неврученими із довідкою пошти «за відсутністю адресата» (а.с.152, 161).

Згідно із змістом п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, зазначення у поштовому відправленні із вкладеною судовою повісткою формулювання «за відсутністю адресата» відноситься до випадків, які відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчать про вручення судової повістки учаснику справи.

12 травня 2020 року розгляд справи вже відкладався за заявою ОСОБА_1 про перенесення судового засідання в зв`язку із її знаходженням в режимі самоізоляції (а.с.154).

Колегія суддів зауважує, що у відповідності до Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS ІНФОРМАЦІЯ_1 CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», ОСОБА_1 , зазначаючи про перебування в режимі самоізоляції, жодного доказу в обґрунтування підстав встановлення такого режиму щодо неї не надала, строків перебування у вказаному режимі не зазначила.

Участь заявника в суді апеляційної інстанції щодо розгляду процесуального питання не є обов`язковою, неявка ОСОБА_1 в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про закриття провадження у справі, апеляційний суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів справи та доводів апеляційної скарги.

Головний державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до суду апеляційної інстанції не з`явилася, повідомлена про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.159).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено судом, що постановою головного державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ Куліченко О.М. від 09.07.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/331/10/14, виданого 11.06.2015 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у сумі 2 523 667,47 грн (а.с.12).

15.07.2015 року головним державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ Куліченко О.М. була винесена постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 252 366,74 грн (а.с.14).

11.10.2019 року виконавчий лист №2/331/10/14 виданий 11.06.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості був повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.20).

22.10.2019 року головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 15.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (а.с.22).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилалася на неправомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаної постанови про стягнення виконавчого збору.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 2 ст. 74 Закону України №1404-VІІІ від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі Закон України №1404-VІІІ) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо стягнення виконавчого збору підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства, що відповідає правовому висновку, визначеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі №320/7888/16-ц.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно із статтею 1 Закону України №1404-VІІІ (у редакції, що діє на момент звернення скаржника до суду) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» (далі Закон України №606-XIV), в редакції, яка діяла на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Аналогічна норма містилася в п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст. 74 Закону України №1404-VІІІ (в редакції на час звернення скаржника до суду) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Даною нормою Закону встановлені підстави визначення підсудності вказаних категорій справ, що по відношенню до норми ЦПК України, якою визначено загальні правила, є спеціальною.

За принципом превалювання спеціальної норми над загальною, до спірних правовідносин, підлягають застосуванню саме положення Закону України №1404-VІІІ, як спеціального акту.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Ураховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися адміністративним судом.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанцій постановлена з додержанням норм процесуального правата вимог законодавства, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи і не дають підстав уважати, що судом при постановленні ухвали неправильно застосовані норми матеріального чи порушені норми процесуального права.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова