Справа №162/331/20
Номер провадження 2/162/137/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря судових засідань Пилипчук Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Піддубного О.О.,

представника відповідача - адвоката Колєсніка Б.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицького міжрайонного управління водного господарства про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 28 квітня 2020 року звернувся до суду із позовом до Маневицького міжрайонного управління водного господарства про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 175, 176,185 ЦПК України, а саме: не обґрунтовано ціни позову; відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та не сплачено судовий збір.

Частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що він від сплати судового збору звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір як позивач у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте представник відповідача у поданому до початку розгляду справи клопотанні про залишення позовної заяви без руху та під час підготовчого судового засідання вказав, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати, а тому враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу майнового характеру та дві позовні вимоги немайнового характеру останній має сплатити судовий збір.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статтей 175 та 177 ЦПК України позивачем до позовної заяви потрібно було подати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній на час подання позову) передбачено, що розмір судового збору за подання до суду позовної заяви:

- майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 в поданій до суду позовній заяві просить суд: визнати протиправним наказ №12-П від 30 березня 2020 року; скасувати наказ №12-П від 30 березня 2020 року та стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, таким чином з огляду на вказане останньому необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2522,40 гривень.

Окрім цього суд роз`яснює позивачу, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці, тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18.

Таким чином, відповідно до п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір, суд має право надати позивачу строк для усунення встановлених недоліків.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення недоліків за який ОСОБА_1 слід надати суду обґрунтований розрахунок заявленої позовної вимоги, а саме: стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та надати документи, що підтверджують сплату судового збору.

Керуючись ст.257 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, суд,-

постановив:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Маневицького міжрайонного управління водного господарства про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Надати строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз?яснити позивачу, що згідно п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.І. Гладіч