Постанова

Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 592/18578/18

провадження № 61-16627св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство Банк «Траст»,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Стратег», товариство з обмеженою відповідальністю «КСК Суми»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2019 року в складі судді Князєва В. Б. та постанову Сумського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Ткачук С. С., Собини О. І., Орлова І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Банк «Траст» (далі - ПАТ Банк «Траст»), який в ході розгляду справи збільшила, та остаточно просила визнати недійними:

- договір про відступлення права вимоги від 08лютого 2018 року, укладений між ПАТ Банк «Траст» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Стратег» (далі - ТОВ ФК «Стратег»), за іпотечним договором від 24 червня 2008 року № 290 М, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бірченко Л. Л.;

- договір № 1 про відступлення (купівлю - продаж) права вимог від 08 лютого 2018 року, укладений між ПАТ Банк «Траст» та ТОВ ФК «Стратег».

Позов мотивований тим, що 23 червня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Банк «РНС» (далі - ВАТ «Банк «РНС»), правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст», укладений договір поруки від 23 червня 2008 року № 290 G-1, за умовами якого вона поручалась перед банком за належне виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 290.

24 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст», укладений іпотечний договір № 290М, відповідно до якого в забезпечення виконання ФОП ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 290 вона передала в іпотеку нежитлове приміщення в с. Веретинівка.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2017 року задоволений її зустрічний позов про припинення поруки, визнано припиненою поруку за договором від 23 червня 2008 року № 290 G-1, укладеним між нею та ВАТ «Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст».

08 лютого 2018 року між ПАТ Банк «Траст» та ТОВ ФК «Стратег» укладені договори про відступлення прав вимоги, за умовами яких до нового кредитора перейшли права за іпотечним договором від 08 лютого 2008 року № 290М та набуто права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців та поручителів, які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитною угодою від 23 червня 2008 року № 290 та іпотечним договором від 24 червня 2008 року № 290М.

Посилаючись на те, що до нового іпотекодержателя перейшло право вимоги за іпотечним договором щодо належного їй майна, незважаючи на те, що її відповідальність за належне виконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 290 є припиненою, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, та з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

При цьому суд виходив з того, що визнання поруки припиненою не є наслідком припинення зобов`язання майнового поручителя за іпотечним договором, оскільки вказані договори, які укладені на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 290, мають різну правову природу і не залежать один від одного.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги, що новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором, у той час як між ВАТ «Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст», та ФОП ОСОБА_2 укладалась кредитна угода. Передача прав вимоги за іпотечним договором не відповідає способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У вересні та жовтні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» (далі - ТОВ «КСК Суми») та ПАТ Банк «Траст» подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив ТОВ «КСК Суми» мотивований тим, що доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи, безпідставні та свідчать про хибне сприйняття позивачем правової природи і наслідків відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

Відзив ПАТ Банк «Траст» мотивований тим, що у судовому порядку визнано припиненим лише договір поруки, який не впливає на дійсність іпотечного договору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ФОП ОСОБА_2 укладена кредитна угода № 290, відповідно до умов якої останньому надані грошові кошти у сумі 340 000 дол. США строком до 25 червня 2018 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,80 % річних.

Того ж дня між ОСОБА_1 та ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ БАНК «ТРАСТ», укладений договір поруки № 290 G-1, за умовами якого позивач поручалась перед банком за належне виконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 290.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 290 М, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л., згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ. «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею 1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л. за № 1068.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ Банк «ТРАСТ» про визнання поруки припиненою задоволено. Визнано припиненою поруку за договором поруки №290 G-1, укладеним 23 червня 2008 року, між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_1 .

Відповідно до договорів про відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року ПАТ Банк «ТРАСТ» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» права вимоги до ФОП ОСОБА_2 , у тому числі за кредитною угодою від 23 червня 2008 року № 290 та за договором про надання траншу від 23 червня 2008 року № S071.0003179.290, а також за іпотечним договором № 290 М, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л., укладеним між первісним іпотекодержателем ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_1

ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» передало ТОВ «КСК Суми» права вимоги за вказаною кредитною угодою на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 лютого 2018 року, а також права за іпотечним договором від 24 червня 2008 року № 290 М, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «ТРАСТ» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 13 лютого 2018 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку, що визнання поруки припиненою не є наслідком припинення зобов`язання майнового поручителя за іпотечним договором, оскільки вказані договори, які укладені на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 290, мають різну правову природу і не залежать один від одного.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на те, що передача прав вимоги за іпотечним договором не відповідає способу звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки внаслідок укладення оскаржуваних договорів до нового кредитора перейшло право вимоги до боржника, що не має нічого спільного із судовими чи позасудовими способами звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов