Справа №339/87/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Поляниця М. М.

з участю: секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

1. Позивач 18.03.2020 звернувся в суд з зазначеним позовом .

Вимоги позивача.

2. Просить постановити рішення, якимвизнати за ним право власності за набувальною давністю на 13/50 часток домоволодіння, яке складається із житлового будинку (літера А), сараю (літера Б), вбиральні ( літера В), криниці №1, огорожі № 2, яке АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Стислий виклад позиції позивача.

3.Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.04.2015 він є власником 38/50 часток житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 . Інші 13/50 часток вказаного житлового будинку належало ОСОБА_2 . Його частиною будинку він користується протягом життя, оскільки там народився і проживав із батьками. З 1978 року після смерті співвласника ОСОБА_3 він будинком користується в цілому. 12.03.1971 року ОСОБА_2 на його батька ОСОБА_4 склав заповіт на все його майно, однак батько помер рінаше від нього. Правова невизначеність на 13/50 частин домоволодіння заважає йому вільно користуватися та розпоряджатися ним. У зв`язку із викладеним позивач вимушений звернутися із даним позовом до суду.

Стислий виклад позиції сторін .

4. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.34).

5. Представник Болехівської міської ради у судове засідання не з`явився, однак 26.05.2020 через канцелярію суду подав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, позов визнає. Просить суд розглянути справу без його участі(а.с.42).

6. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

7. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

8. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Процесуальні дії у справі.

9. Ухвалою суду від 18.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду о 09:00 год. 07 квітня 2020 року (а.с.21-25).

10. Ухвалою суду від 08.05.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.37-39).

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

11. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 07.04.2015 року позивач є власником 37/50 часток житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

12. Будинок, який розташований за адресою по АДРЕСА_2 до 2015 року належав його мамі ОСОБА_5

13. Батьками позивача ОСОБА_1 є батько: ОСОБА_4 та мати: ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.16).

14. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.07.1962 р. інші 13/50 частком житлового будинку по АДРЕСА_2 належала ОСОБА_2 (а.с.15 ).

15. Позивач своєю частиною будинку користується протягом всього свого життя, оскільки там народився і проживав разом з батьками.

16. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.13).

17. Після його смерті ніхто щодо оформлення спадщини не звертався, оскільки у нього не було своєї сім`ї. Він проживав сам, догляд за ним проводили він із своїми батьками. За життя ОСОБА_2 говорив, що свою частину будинку віддасть його батькові ОСОБА_4 та позивачу.

18. Позивач після смерті ОСОБА_3 і до цього часу користується будинком вцілому, реального розподілу між співвласниками не було, в будинку є єдиний вхід, підтримує його у належному стані, здійснив ремонт, сплачує комунальні платежі.

19. Протягом 10 років позивач відкрито і добросовісно користується домоволодінням за адресою АДРЕСА_2 не знаючи , що будинок не належить повністю йому.

20. У 2015 році після смерті мами ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач при оформленні спадщини дізнався, що батькам належить тільки 37/50 часток домоволодіння. Інші 13/50 часток належать ОСОБА_2

21. Ще за життя ОСОБА_2 склав заповіт від 12.06.1971 року, яким все своє майно він заповівбатьку позивача - ОСОБА_4 (а.с.7).

22. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_2 від 03.03.2015 вбачається, що рік побудови будинку до 1939 та складається із житлового будинку (літера А), сараю (літера Б), вбиральні ( літера В), криниці №1, огорожі № 2 (а.с.8-12).

23. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13.11.2019 року встановлено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 належить двом власникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12.03.1971 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заповів все своє майно ОСОБА_4 , що був батьком ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 сім`я ОСОБА_1 та особисто він сам доглядав за частиною будинку, яка належала покійному (а.с.16).

24. Згідно висновку про технічний стан будинку та господарських споруд від 10.03.2020 року встановлено, що вартість об`єкта житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 становить 107 813 грн.(а.с.17).

Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви їх застосування.

25. Надаючи правову оцінку викладеним

26. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

27. У відповідності з ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

28. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

29. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

30. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

31. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

32. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

33. Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України.

34. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

35. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст.344 ЦК Українипро набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалосяза три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1.Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) нормист. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року.

36. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

37. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

38. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у їх сукупності.

39. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном .

40. Добросовісність володіння, як підстава для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

41. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки щодо застосування норм права.

42. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

43. Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

44. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

45. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

46. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

47. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

48. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

49. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

50. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

51. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

52. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

53. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Мотиви суду.

54. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81).

55. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13).

55. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

56. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

57. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

58. Згідно ст.78 ЦПК України суд небере доуваги докази,що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

59. У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

60. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми єдокази,які усвоїй сукупностідають змогудійти висновкупро наявністьабо відсутністьобставин справи,які входятьдо предметадоказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

61. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

62. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

63. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставинами, що позивач понад 10 років добросовісно, відкрито і безперервно володіє 13/50 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд за адресою АДРЕСА_2 , а також, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

64. Правова невизначеність на 13/50 частин домоволодіння заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися ними.

65.За таких обставин суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності за набувальною давністю на 13/50 часток домоволодіння, яке складається із житлового будинку (літера А), сараю (літера Б), вбиральні ( літера В), криниці №1, огорожі № 2, яке розташоване по АДРЕСА_2 загальною вартістю 107 813 грн.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.328,344,392 ЦК України, керуючись ст.112, 13, 76-81, 89, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,суд, -

у х в а л и в :

1. Позов ОСОБА_1 до Болехівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - задоволити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 13/50 часток домоволодіння, яке складається із житлового будинку (літера А), сараю (літера Б), вбиральні ( літера В), криниці №1, огорожі № 2, яке розташоване по АДРЕСА_2 .

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

6. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Болехівським МВ УМВС в Івано-Франківській області 25.12.1996 року.

Відповідач: Болехівська міська рада місцезнаходження м. Болехів, пл. Івана Франка, 12 Івано-Франківська область,.

Суддя М.М.Поляниця