Ухвала

19 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 459/3958/15-ц

Провадження № 14-82 зц 20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Пророка В. В.

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася із заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, та стягнення заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та

ВСТАНОВИЛА:

1. У грудні 2015 року Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» (далі - КП «Червонограджитлокомунсервіс») звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило визнати укладеним між ним та ОСОБА_1 договір про надання послуг з утримання прибудинкової території, будинків та споруд і стягнути солідарно з відповідачів 1 390,69 грн заборгованості за утримання прибудинкової території, що разом з індексом інфляції та трьома процентами річних становить 2 112,20 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Йому як власнику були надіслані договори про надання послуг з утримання прибудинкової території, будинків та споруд, розроблені на основі типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, але ОСОБА_1 відмовився підписувати зазначені договори.

3. Позивач також вказував, що у 2011 році по кожному будинку були проведені громадські слухання щодо переліку та вартості комунальних послуг. ОСОБА_1 сплачував послуги до 01 січня 2013 року. У цій квартирі крім ОСОБА_1 зареєстровані повнолітні члени його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які несуть солідарну відповідальність за наявною заборгованістю за комунальні послуги.

4. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року позов задоволений частково. Договір між КП «Червонограджитлокомунсервіс» та ОСОБА_1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територіях визнано укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов`язок відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та рішення виконкому Червоноградської міської ради від 29 червня 2011 року № 108 з 01 липня 2011 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

5. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги та судових витрат керувався рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), в якому згідно зі змістом частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» роз`яснено визначення «член сім`ї працівника міліції».

6. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року скасоване в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Червонограджитлокомунсервіс» 2112,20 грн боргу, з яких: 1 390,69 грн - борг за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 662,99 грн - індекс інфляції, 58,52 грн - 3% річних. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

7. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Право на 100 % знижки оплати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Бюджетного кодексу України з 28 грудня 2012 року має право двоє осіб - ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 з розрахунку: 21 кв. м + 21 кв. м (по 21 кв. м на одну особу яка має право на знижку) + 10,5 кв. м (додатково на сім`ю) = 52,5 кв. м (площа на яку діє 100 % знижка). 74,2 кв. м (загальна площа квартири) - 52,5 кв. м (площа на яку діє 100 % знижка) = 21,7 кв. м (площа на яку не діє знижка плати за користування житлом (квартирна плата)).

8. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості солідарно з усіх відповідачів, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

9. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11. У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

12. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

13. 12 травня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , а також доповнення до заяви від 12 травня 2020 року, датовані 14 травням 2020 року, в яких він просить переглянути рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року і постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2019 року та скасувати їх залишивши в силі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року.

14. ОСОБА_1 вважає, що справа підлягає повторному перегляду в касаційному порядку, оскільки суди апеляційної та касаційної інстанцій, на його думку, переглядаючи справу не дослідили належним чином докази у справі, не надали належної правової оцінки його доводам та не взяли до уваги практику Конституційного Суду України, викладену, зокрема у рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99.

15. Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши матеріали заяви та доводи ОСОБА_1 , зазначає, що відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

16. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

17. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

18. Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

19. Також вичерпний перелік підстав для передачі цивільної справи, яка розглядається у касаційному порядку, на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлено статтею 403 ЦПК України. Питання про таку передачу згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду після відкриття касаційного провадження.

20. Отже, Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями щодо перегляду судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, перевірки обґрунтованості та законності постанов (ухвал) суду тієї ж касаційної інстанції.

21. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що з моменту набрання чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» цей Кодекс не передбачає інституту перегляду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 попередньої редакції ЦПК України.

22. Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70).

23. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення у справі «Креуз проти Польщі» від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95).

24. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення у справі «Світлана Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, заява № 41984/98, § 53).

25. Враховуючи те, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2019 року закінчений розгляд справи № 459/3958/15-ц, а Велика Палата Верховного Суду відповідно до норм чинного ЦПК України не наділена повноваженнями ні здійснювати перегляд такої постанови, ні вирішувати питання про передачу справи їй на розгляд, підстав для прийняття Великою Палатою Верховного Суду до розгляду заяви ОСОБА_1 не вбачається.

26. Відповідна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню їй разом з усіма доданими матеріалами.

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, статтями 44, 388, 389, 394, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору укладеним, на умовах передбачених нормативним актом, та стягнення заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

2. Заяву та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Пророк
Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко
Т. О. Анцупова В. С. Князєв
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців Л. І. Рогач
В. І. Данішевська О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков О. Г. Яновська