Провадження № 2/947/996/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Коваленко О.Б.
за участю секретаря Маценко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 61,5 кв.м., в тому числі житловою площею 44,8 кв.м.
У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 05 червня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Овідіопольського району одеської області про що був зроблений актовий запис № 29 та видано свідоцтво про одруження НОМЕР_1 .
30 січня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 647 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стали власниками квартири АДРЕСА_1 .
24 лютого 2003 року право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано в ОГБТІ та РОН № 127 ср.86 кн. 468 пр. Позивачка ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 стали проживати разом в квартирі. ОСОБА_2 є власником 1/3 квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка надала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити та справу слухати у її відсутності.
Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05 червня 1998 року.
30 січня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер 647 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 стали власниками квартири АДРЕСА_1 .
З реєстру прав власності на нерухоме майно за № витягу 11422806 від 02.08.2006 року ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .
Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м., житловою - 44,8 кв.м.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено у строк по 24 травня 2020 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.