ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5945/20 Справа № 201/3829/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат» про припинення дії, яка порушує право

за апеляційною скаргою Фонду державного майна України

на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат» про припинення дії, яка порушує право (а.с.1-5).

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову (а.с.6-11).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено Фонду державного майна України () та будь-яким його органам управління, а також будь-яким особам, що входять/не входять до складу Фонду державного майна України, в тому числі в порядку доручення і представництва (у тому числі органам державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовим та службовим особам та/або представникам), - приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання повноважень, обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"(); - приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на призначення директора та/або виконуючого обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (), - вчинювати будь-які дії, спрямовані на виконання прийнятих рішень про звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"().

Заборонено суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) проводити реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо скасування, зміни реєстраційних дій та записів стосовно керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (), до розгляду справи по суті (а.с.70-71).

В апеляційній скарзі Фонд державного майна України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити (а.с а.с.32-37,44-54).

Правом на подання відзиву передбаченого ст.360 ЦПК України сторони не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат» про припинення дії, яка порушує право.

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити Фонду державного майна України () та будь-яким його органам управління, а також будь-яким особам, що входять/не входять до складу Фонду державного майна України, в тому числі в порядку доручення і представництва (у тому числі органам державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовим та службовим особам та/або представникам), - приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання повноважень, обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаномагнієвий комбінат"(); - приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на призначення директора та/або виконуючого обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (), - вчинювати будь-які дії, спрямовані на виконання прийнятих рішень про звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання обмеження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"(), а також заборонити суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань) проводити реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо скасування, зміни реєстраційних дій та записів стосовно керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (), до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви посилався на те, що оскільки позивач звернувся до суду з вище зазначеною позовною заявою щодо припинення дій відповідача - Фонду державного майна України про припинення в односторонньому порядку повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаномагнієвий комбінат" ОСОБА_1 , що виконуються на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк, однак в супереч вище викладеного відповідачем вживаються певні дії щодо припинення повноважень та розірвання вище вказаного трудового договору у супереч вимогам діючого законодавства, також зазначає, що на даний час, до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) внесені відомості за заявою голови ТОВ «Запорізький титано - магнієвий комбінат» про те, що посадові особи Фонду державного майна України, зловживаючи владою, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи вчинили дії, які спричинили тяжкі наслідки. Відповідно до змісту заяви про вчинення кримінального корупційного правопорушення йде мова про перевірку за фактом можливого зловживання службовим становищем заступником голови Фонду Державного майна України, спільно зі службовими особами вказаного державного органу та іншими на даний час невстановленими слідством особами, які можуть мати відношення до фінансово - промислових груп при вчиненні дій, направлених на захоплення контролю над стратегічно важливим для економіки України суб`єктом господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК», з державною часткою власності понад 50%, вчинене у період дії правил та норм, встановлених з метою запобігання епідемічним та іншим інфекційним хворобам, та зловживання службовим становищем службовими особами Фонду Державного майна України, які будучи обізнані, що до компетенції загальних зборів належить визначення напрямів діяльності та прийняття рішень з важливих управлінських питань, умисно вчинили дії направлені на порушення нормальних управлінських процесів в стратегічно важливому для економіки України суб`єкті господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК», з державною часткою вчасності понад 50%, а державі спричинено тяжкі наслідки. При цьому за змістом заяви про вчинення кримінального правопорушення також є предметом досудового розслідування дії Голови та інших службових осіб Фонду державного майна України, які очевидно мають наміри у незаконний спосіб звільнити директора стратегічно важливим для економіки України суб`єктом господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК», з державною часткою власності понад 50%, з займаної посади, грубо порушуючи при цьому вимоги про працю з ОСОБА_1 , чим вчиняють злочин, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України. Крім того, як зазначено у заяві, вказані дії посадових осіб Фонду державного майна України ТУ ДБР попередньо кваліфіковані як тяжке кримінальне правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 364 ч. 2 КК України (Зловживання владою або службовим становищем) про, що до ЄРДР внесені відомості за №0000853 від 23.04.2020 р, а тому позивач вважає, що за вищевикладених обставин забезпечення позову, є співмірним із заявленими позовними вимогами, та на них не поширюються обмеження встановлені ч. 10 ст.150 ЦПК України, а забезпечення позову у зазначений спосіб направлене на ефективний захист оспорюваних прав та інтересів як позивача, так і стратегічно важливого для економіки України суб`єкту господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК», з державною часткою власності понад 50% та має бути застосоване судом на цій стадії.

Задовольняючи заяву та вживаючи заходи забезпечення позову, суддя 1 інстанції посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Однак, колегія суддів не може погоджується із такими висновками судді першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту та заборону вчиняти певні дії. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №9 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №9 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судовового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Повноваження Фонду державного майна України, як державного органу приватизації та органу управління об`єктами державної власності визначені положеннями законів України «Про Фонд державного майна України», «Про управління об`єктами державної власності», «Про приватизацію державного і комунального майна».

За приписами статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд у сфері приватизації державного майна, зокрема, здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; приймає рішення про приватизацію; бере та передає функції управління майном державних підприємств; розриває контракти з керівниками державних підприємств, функції з управління майном яких передані Фонду державного майна України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Фонд здійснює управління корпоративними правами держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; призначає відповідно до законодавства представників держави в органи управління господарських організацій, корпоративні права держави яких перебувають у його управлінні, визначає кандидатури незалежних членів наглядової ради, що пропонуються до обрання до складу наглядових рад господарських товариств.

Фонд державного майна України здійснює управління корпоративними правами держави та здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Заходи забезпечення позову застосовуються виключно задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

У Постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 826/5233/18 проаналізувавши виключні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову суд зазначив, що ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її' вимог. Необгрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В зазначеній постанові закріплено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, суддя при вирішенні питання про забезпечення позову, повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливість захисту прав за відсутності заходів забезпечення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява позивача про забезпечення позову вище вказаним шляхом, ґрунтується виключно на припущеннях щодо неможливості виконання судового рішення винесено за результатом розгляду справи та не обґрунтовуються належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 78, 79, 80 ЦПК України.

Також вбачається, що ані заява, ані ухвала судді фактично не має обґрунтування у необхідності застосування заходів такого забезпечення позову, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, заходи забезпечення, які вжиті ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.04.2020 року, безпосередньо впливають на можливість Держави України в особі Фонду, як учасника TOB «ЗТМК», реалізувати свої корпоративні права на участь в управлінні товариством та отримання дивідендів від господарської діяльності товариства.

Вжиття судом заходів забезпечення позову, на підставі оскаржуваної ухвали судді від 28.04.2020 року, має наслідком порушення прав Фонду державного майна України через обмеження його повноважень, як суб`єкта, який уповноважений на управління корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності.

Враховуючи викладене, а також те, що судом було порушено норми процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України - задовольнити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: