Справа № 191/4524/19
Провадження № 2/191/1248/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.05.2020
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Гречко Ю.В.
за участю секретаря Борисової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок належить їй на праві приватної власності з 29.07.2005 року. В даному будинку, окрім неї, зареєстрована і проживає її донька. Приблизно з 2011 року, у її будинок без її дозволу вселився ОСОБА_2 , який є її братом. Ніяких договірних відносин між нею та ОСОБА_2 стосовно проживання на території її домоволодіння не існує і ніколи не існувало. Незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 має інше зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно виселитись з її будинку він не бажає, комунальні платежі не сплачує, перешкоджає у доступі до житла, псує майно, створює незручності для проживання у будинку та користування ним, що стало підставою для неодноразових звернень до відділу поліції. Між ними постійно виникають побутові конфлікти через асоціальну поведінку ОСОБА_2 , який постійно знаходиться в стані чи то алкогольного, чи то наркотичного сп`яніння. Проживання відповідача у належному їй будинку також суттєво погіршує її матеріальний стан і обмежує право власності та володіння своїм майном. ОСОБА_2 не є членом її сім`ї оскільки відповідно до норми закону сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Ніякого спільного побуту, взаємних прав та обов`язків між нею та ОСОБА_2 не існує. Крім того, своїми діями відповідач порушує норми ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Оскільки договір найму житлового приміщення між нею та відповідачем не укладався, відповідно до абзацу 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовуються норми цивільного законодавства. ВС роз`яснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_2 .
До початку судового засідання позивач надав заяву про розгляду справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомої причини, хоча про дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступного.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 квітня 2006 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу ВСІ №278838 р.960 від 29 липня 2005 року на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно висновку за зверненням ОСОБА_1 від 26 червня 2018 року, про те, що ОСОБА_2 незаконно проживає в її будинку та не хоче його залишати, ОСОБА_2 надав пояснення, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ., З сестрою ОСОБА_1 у нього склалися напружені відносини та пообіцяв, що в найкоротший час він переїде до іншого житла. Крім того, ОСОБА_1 21.11.2019 зверталась з заявою до Синельниківського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про те, що в її будинку незаконно мешкає її брат ОСОБА_2 . За результатами розгляду даної заяви 05 липня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст.391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 , який перешкоджає позивачеві ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися належним їй домоволодінням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, повністю доведеними в судовому засіданні , а тому вважає за необхідне їх задовольнити в повному обсязі.
Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 768,40 грн., адже відповідно до ст.141 УПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст.321,383,386, 391 ЦК України, ст..ст.10,11,76, 88, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.
Суддя: Ю. В. Гречко