Справа № 715/2614/19
Провадження № 2/715/52/20
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2020 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернiвецької областi
у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.
секретар судового засідання Затолошна Р.В.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її батько ОСОБА_3 23 травня 2011 року склав заповіт, за змістом якого все своє майно заповів їй. Крім того, посилається на те, що 14 грудня 2009 року її матір ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2 .
Вказує на те, що заповіт складений її матір`ю на користь відповідачки є нікчемним, так як не відповідає вимогам цивільного законодавства щодо форми та посвідчення. Зокрема, вказує на те, що в оспорюваним нею заповіті не вказано, місце його складання. При цьому посилалася на те, що її матір у грудні 2009 року була у похилому віці, мала поганий зір, пересувалася лише на милицях та сторонньою допомогою, мала цілий ряд захворювань, в тому числі перебувала на Д обліку у лікаря - психіатра. Також посилалася на те, що остання не володіла українською мовою. Тому вважає, що заповіт міг бути складений тільки за місцем її проживання та в присутності свідків.
Крім того, посилалася на те, що заповіт підписаний не заповідачем, оскільки підписи на заповіті, складеному її матір`ю ОСОБА_4 на її користь 12 травня 2008 року та на оспорюваним нею заповіті, різні.
Тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати заповіт складений 14 грудня 2009 року від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений сільським головою села Сучевени Глибоцького району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області за №136 недійсним.
04 грудня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області відкрито провадження по даній справі, її призначено до розгляду в загальному провадженні.
27 грудня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження, та призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
19 лютого 2020 року представник позивача в судовому засіданні просив витребувати у ДП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» та Глибоцької ЦРКЛ історії хвороби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживала в с. Сучевени Глибоцького району Чернівецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 2007 по 2010 роки.
19 лютого 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено в повному обсязі.
10 березня 2020 року ОСОБА_1 направила до суду клопотання в якому просить суд, витребувати з ДУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» м. Чернівці вул. Мусоргського, 2 документацію, щодо перебування на лікуванні та на обліку ОСОБА_4 у період з 1995 року по 2009 рік; призначити посмертну психіатричну експертизу.
Ухвалою Глибоцького районного суду від 22 травня 2020 року у призначенні експертизи відмовлено.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтвердили обставини викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутності в заочному порядку згідно вимог ст.280 ЦПК.
Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України)
Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої -третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
Аналогічні положення містяться в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, чинної на момент посвідчення оспорюваного заповіту, за змістом пункту 157 якої заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Заповіт за дорученням заповідача може бути підписаний іншою фізичною особою лише у випадку, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт.
Частиною першою статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.
Судом встановлено, що 12 травня 2008 року ОСОБА_4 складено заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право крім земельної частки паю заповіла ОСОБА_1 .
Крім того, встановлено, що 14 грудня 2009 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Сучевани Глибоцького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно висновку ЛКК від 09.12.2008 року, довідок від 24 квітня 2014 року виданих Глибоцькою районною комунальною лікарнею ОСОБА_4 хворіла на церебральний атеросклероз, цукровий діабет, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба та перебувала на «Д»-обліку у лікаря-психіатра.
Як вбачається з відповіді Чернівецької обласної психіатричної лікарні, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживала в с. Сучевени Глибоцького району Чернівецької області знаходилася на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ у 1993 році. Більше звернень в лікарню не було, тому медичної документації за період 2007 -2010 року не існує. Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Глибоцький районний центр первинної медико-санітарної допомоги», історія хвороби ОСОБА_4 зберігається в архіві КНП «Глибоцька ЦРЛ».
Під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що оспорюваний заповіт підписано не заповідачем особисто, а іншою особою, як і не було доведено, що на дату складення та посвідчення заповіту, 14.12.2009 року, були наявні обставини, що унеможливлювали власноручне підписання ОСОБА_4 . заповіту, та не було доведено обставини, з якими законодавець пов`язує нікчемність складеного заповіту.
Не підтвердили і обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх позовних вимог допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
При цьому судом встановлено, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, установивши, що позивач як на підставу своїх вимог щодо визнання недійсним заповіту не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що заповіт вчинений з порушенням вимог законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя