РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2020 рокуСправа №451/1507/19
Провадження № 2/451/388/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1507/19 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на неї,-

в с т а н о в и в:

11 листопада 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на неї.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бишів Радехівського району Львівської області помер чоловік позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 08.05.1995р., виданим Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 12. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входить нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (будинковолодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дане будинковолодіння належало колгоспному двору, головою якого був спадкодавець ОСОБА_3 на праві особистої власності. Після смерті чоловіка Позивачка в установленому порядку звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом Луців І.П. 10.06.2004р. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1685. Як вбачається із змісту даного Свідоцтва, позивач успадкувала 1/2 частину даного жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в с. Бишів Радехівського району Львівської області. Також, як вбачається з Витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.06.2004р. № 3999374, позивач здійснила державну реєстрацію цієї 1/2 частини даного жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель. На даний час Позивачка виявила бажання зареєструвати за собою право власності на іншу 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак реалізувати таке право не може, так як у неї відсутні правовстановлюючі документи на нього та у зв`язку з тим, що останнє мало до 01.07.1990р. статус колгоспного двору. За таких обставин Позивачка не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Враховуючи вказані обставини, просить визнати за ОСОБА_1 , як членом колгоспного двору, долю у спільній сумісній власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель (будинковолодіння), який знаходиться по АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 (однієї другої) частини та визнати право власності на вказану частину нерухомого майна, як частку в майні колгоспного двору (а.с.2-6).

Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, позивач та представник позивача надали суду заяви, відповідно до вимог яких просять розгляд справи здійснити без їх участі і прийняти рішення про задоволення вимог (а.с.34-35).

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають в повністю (а.с.33).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бишів Радехівського району Львівської області помер чоловік позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 08.05.1995 року Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 12 (а.с.7).

До складу спадкового майна, окрім іншого, увійшло нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (будинковолодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане будинковолодіння належало колгоспному двору, головою якого був спадкодавець ОСОБА_3 на праві особистої власності.

Після смерті чоловіка ОСОБА_1 в установленому порядку звернулася до Радехівської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом Луців І.П. 10.06.2004р. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1685. Позивач успадкувала 1/2 частину даного жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в с. Бишів Радехівського району Львівської області (а.с.10).

Як вбачається з Витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.06.2004 року № 3999374, позивач здійснила державну реєстрацію 1/2 частини даного жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель (а.с.11).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ст. 112 ЦК Української PCP (який був чинним на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними увласність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Часчку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору, які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

Відповідно до ст. 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору був ОСОБА_3 , та членом колгоспного двору була ОСОБА_1 , то відповідно їм кожному належало по 1/2 частині даного колгоспного типу двору (а.с.9).

Суд враховує, що за позивачем ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння, а також їй фактично належить 1/2 частка даного колгоспного типу двору, як члену такого.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200,258-259,263-265,279 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 частку у спільній сумісній власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель (будинковолодіння), який знаходиться по АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 (однієї другої) частини як за членом колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель (будинковолодіння), який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з Радехівської міської ради Львівської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючої в АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 25 травня 2020 року.