ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5817/20 Справа № 214/224/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Приватне акціонере товариство «ХайдельбергЦемент Україна»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Родрігес Наталії Аркадіївни на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі, (відомості про дату складення тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом Приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» про відшкодування моральної шкоди працівнику внаслідок ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позову зазначила, що вона 18 років працювала у відповідача кочегаром сушильних барабанів, виконуючи роботу, пов`язану із шкідливими факторами, що призвело до погіршення стану її здоров`я та частих захворювань, у зв`язку з чим 13 травня 2013 року висновком медико-соціальної експертної комісії їй було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, а при переоглядах - 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Вважає, що саме за вини відповідача, адміністрація якого не забезпечила її здоровими та безпечними умовами праці, її здоров`я було пошкоджено, чим було завдано їй моральної шкоди: вона відчуває себе неповноцінною людиною, весь час відчуває фізичну біль, втому та слабкість, та у зв`язку з цим перебуває у пригніченому стані, вимушена постійно проходити обстеження лікування, тому на підставі положень Конституції України, КЗпП України та ЦК України відповідач повинен відшкодувати їй завдану моральну шкоду у визначеному нею розмірі без урахування податків та обов`язкових платежів.

Просила стягнути з відповідача на свою користь 120000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» у дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача Родрігес Н.А. , не погоджуючись з ухваленим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 до заявлених у позові вимог.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок втрати здоров`я не врахував положення ст.3 ст.43 Конституції України, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Також, вказує, що судом не наведено мотивів, що свідчили б про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Родрігес Н.А. підлягає частковому з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 протягом 18 років працювала на підприємстві відповідача кочегаром сушильних барабанів, виконуючи роботу, пов`язану із шкідливими факторами, де й отримала хронічне професійне захворювання, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, що підтверджено копією трудової книжки, актом розслідування професійного захворювання від 03.04.2013 року, медичними висновками лікарсько-експертної комісії від 12.03.2013 року та від 12.11.2019 року, (а.с.8-17).

Висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу з 13 травня 2013 року встановлено 20%, а з 25 листопада 2019 року - 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, позивач потребує медичного лікування та забезпечення лікарськими засобами і виробами медичного призначення (а.с.6, 7).

У зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням позивач періодично проходила лікування, що підтверджується медичними висновками лікарсько-експертної комісії від 12.03.2013 року та від 12.11.2019 року (а.с.10, 11).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, керувався нормами статей 153, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України, й виходив з того, що професійне захворювання позивачем отримано під час виконання останньою своїх трудових обов`язків на підприємстві відповідача та наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не може повністю погодитись із визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, і в цій частині, частково погоджується із доводами представника позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

За приписами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 року визначено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди".

Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим нею на виробництві відповідача професійним захворюванням.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, судовим переглядом встановлено, що перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна», впродовж 18 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, позивач отримала професійне захворювання, наслідком, якого стала втрата професійної працездатності, первинно з 13 травня 2013 року у ступені 20 %, в подальшому з 25 листопада 2019 року ступінь втрати збільшився вдвічі до 40% і була встановлена третя група інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому та незворотність негативних наслідків професійного захворювання на житті позивача.

Виходячи із обставин справи, колегія суддів приймає до уваги те, що позивачу, внаслідок професійного захворювання безстроково листопаді 2019 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, і вказує на незворотність негативних наслідків отриманого професійного захворювання на житті позивача, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 50 000 грн. до 75 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 50 000 грн. до 75 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Родрігес Наталії Аркадіївни, задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 рокув частині розміру моральної шкоди, змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» на користь ОСОБА_1 з 50 000 (п`ятидесяти тисяч) грн. до 75 000 (сімдесяти п?яти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: