Провадження № 2/235/833/20
Справа № 225/1304/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_4 від імені якої діє представник ОСОБА_1 , звернулась до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у власності ОСОБА_2 знаходиться житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказаний житловий будинок перебуває у спільній власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки він був придбаний під час перебування у шлюбі. Між нею та ОСОБА_2 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу даного житлового будинку за 80 000,00 грн. 25 травня 2018 року ОСОБА_2 отримала від неї грошові кошти в розмірі 49 000,00 грн в рахунок часткової сплати вартості житлового будинку, що підтверджується розпискою від 25.05.2018 року. 1 червня 2018 року ОСОБА_2 отримала від неї в рахунок сплати вартості житлового будинку ще 8 000,00 грн, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 01.06.2018 року. Також ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_5 01.07.2018 року грошові кошти в розмірі 2 000,00 грн та 29.07.2018 року грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн, що також підтверджується відповідними розписками. Загальна сума отриманих ОСОБА_2 грошових коштів складає 77 000,00 грн. Станом на 18 вересня 2019 р. договір купівлі-продажу не укладений. Від укладання договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляються та ухиляються, грошові кошти не повертають. Нею направлено відповідачам претензію про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Станом на 12 грудня 2019 року відповіді на претензію не надійшло. Грошові кошти не поверненні. Враховуючи вищезазначене, просила стягнути з відповідачів безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 77 000,00 грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат за надання правової допомоги.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_3 подав відзив, в якому зазначив, що позов не визнає з огляду на наступне. Дійсно будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності його та його колишньої дружини ОСОБА_2 , так як придбаний у період шлюбу. Він з дітьми проживає окремо від ОСОБА_2 , і про договори, які вона укладала, йому нічого невідомо, зокрема, й про бажання продати цей будинок і про те, що взяла за нього грошові кошти у ОСОБА_4 . З 2016 року він не підтримує шлюбні відносини, не спілкується, що встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.01.2019р. Ніхто не пропонував йому ніяких грошей або укласти будь-який правочин відносно будинку. З тексту розписок йому взагалі невідомо, про який правочин там йде мова, оскільки договори купівлі-продажу повинні посвідчуватися нотаріусом. Крім того, за його думкою, не витримана процедура розпорядження нерухомим майном, в якому зареєстровані неповнолітні діти.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що дійсно у неї та її колишнього чоловіка ОСОБА_3 перебуває у власності житловий будинок АДРЕСА_1 . У зв`язку з важким матеріальним становищем нею було прийнято рішення про продаж цього будинку, з цією метою вона дала оголошення у газеті « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». На її оголошення їй зателефонувала ОСОБА_4 , і вони домовились про продаж будинку за 80 000 грн, однак у зв`язку з відсутністю грошових вони вирішили не посвідчувати нотаріально правочин. Вона визнає, що чотири рази ОСОБА_4 передавала їй грошові кошти за спірний будинок на загальну суму 77 000 грн. Вже після отримання грошей від позивача вона звернулась до ОСОБА_3 з проханням надати згоду на продаж будинку, однак отримала відмову, так як чоловік вимагав виплати йому половини вартості цього будинку. Не дала позитивного результату й розмова з чоловіком ОСОБА_4 . Вважала, що чоловік знав, що вона взяла у позивача гроші за будинок. Повернути ОСОБА_4 грошові кошти вона не має згоди, так як за ці гроші купила собі новий будинок, фактично уклавши удаваний правочин дарування.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2002 року по 11.02.2019р., шлюб розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.01.2019р., що набрало законної сили 11.02.2019р.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.07.2002р., посвідченого 20.07.2002р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатовою І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4075, власником житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями є ОСОБА_6 .

Копіями досліджених в судом розписок встановлено та відповідачем ОСОБА_2 не оспорюється та обставина, що в період часу з травня 2018 року по липень 2019 року нею було отримано від ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 77 000 грн: 25.05.2018р. 49 000 грн., 01.06.2018р. 8 000 грн, 01.07.2018р. 2 000 грн, 29.07.2018р. 18 000 грн в рахунок вартості житлового будинку АДРЕСА_1 .

У вересні 2019 року позивач звернулась до відповідачів з претензією щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 77 000 грн, яка залишена відповідачами поза увагою.

Положеннями ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1)повернення виконаного за недійсним правочином;

2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.

Судом встановлено, що станом на дату розгляду справи судом будь-який правочин щодо житлового будинку АДРЕСА_1 між сторонами спору не вчинено, отже ОСОБА_2 отримала грошові кошти від ОСОБА_4 на загальну суму 77 000 грн без достатньої правової підстави, а тому зобов`язана їх повернути позивачу.

Враховуючи, що ОСОБА_2 добровільно грошові кошти не повернула, вони підлягають стягненню з неї на користь позивача в судовому порядку.

В позові до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Оскільки факт укладення між сторонами будь-якого договору щодо спірного майна не підтверджений, а навпаки, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти без достатньої правової підстави, відповідач ОСОБА_3 не повинен нести цивільну відповідальність, що передбачена ст.1212 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу необхідно покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст.1212, 1213 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) безпідставно отримані грошові кошти в сумі 77 000 (сімдесяти семи тисяч) гривень, на відшкодування сплаченого судового збору 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 8 000 (вісім тисяч) гривень.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 21 травня 2020 року. Повне рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя Г.В. Назаренко