П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Київ

Справа №755/18618/19

Резолютивна частина постанови оголошена 20 травня 2020 року

Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна про визнання правочину удаваним, визнання правочину недійсним та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

Справа №755/18618/19
№ апеляційного провадження:22-ц/824/5125/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т..В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. про визнання правочину удаваним, визнання правочину недійсним та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. про визнання правочину удаваним, визнання правочину недійсним та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема вказує на те що, висновок суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим, оскільки вимога про скасування державної реєстрації, є правовим наслідком недійсності правочину, а отже висновок суду про те, що позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються в позовному провадженні та в порядку адміністративного судочинства, а об`єднання цих вимоги в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства, є незаконним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. про визнання правочину удаваним, визнання правочину недійсним та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. а про визнання правочину удаваним, визнання правочину недійсним та скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються в позовному провадженні та в порядку адміністративного судочинства, об`єднання цих вимог в одному провадженні є недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства, оскільки передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ та дотримання певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір довічного утримання від 14 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 2306 удаваним правочином, вчиненим з метою приховання Договору Ренти; визнати недійсним договір ренти від 14 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 2306; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 3235761 1 від 14.1 1.2016 про право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, при цьому визначення предмета та підстав позову, обрання способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а. по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено у статті 19 ЦПК України, а саме: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу визнання договору довічного утримання та договору ренти недійсними, а також скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

Вказане свідчить про існування спору між особою, позивачем щодо спірного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на момент подання позову не володіє цим майном, та яка, на думку позивача, незаконно володіє майном, оскільки придбала його в особи, що могла не повною мірою усвідомлювати характер і значення своїх дій під час укладання оспорюваних договорів.

Тобто цей позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

В даному випадку, вимоги про скасування державної реєстрації, пов`язані з ухваленням рішення по суті спору щодо визнання договору довічного утримання та договору ренти недійсними.

Таким чином, оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права, оскільки виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю володіння відповідачем - ОСОБА_2 об`єктом нерухомого майна. Такий спір не є публічно-правовим, оскільки мас приватноправовий характер.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, а тому ухвала суд першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

II О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна