Ухвала

22 травня 2020 року

м. Київ

справа № 591/5069/16-ц

провадження № 61-2890св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року у складі судді Кононенко О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів, порушення прав споживача.

Позов мотивований тим що 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», укладений кредитний договір від 06 липня 2007 року № 014/9804/82/75292.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк зобов`язаний надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 30 000,00 дол. США. Проте 09 липня 2007 року позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 25 000,00 дол. США. У подальшому, відповідно до умов договору, банк кредитні кошти не видавав.

Оскільки відповідач не виконав взяті за себе зобов`язання у частині надання кредитних коштів не виконав, тому позивач відповідно до частини третьої статті 538 Цивільного кодексу України має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або у повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 на виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», 05 березня 2015 року призваний на військову службу до Збройних Сил України, а тому будь-які нарахування за кредитним договором є незаконними.

Із урахуванням наведених обставин, позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд визнати кредитний договір від 06 липня 2007 року № 014/9804/82/75292 укладеним на фактично одержану позичальником кількість грошей; визнати факт порушення його прав, які встановлені Законом України від 27 березня 2014 року № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У листопаді 2016 року від третьої особи ОСОБА_2 до суду надійшла позовна заява про вступ у справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, у якій останній зазначав, що 03 липня 2007 року між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір поруки. Примірник вказаного договору поруки він не отримував; зі змістом кредитного договору від 06 липня 2007 року № 014/9804/82/75292 ознайомлений не був, оскільки 03 липня 2007 року кредитного договору не існувало; про обсяг його відповідальності його не повідомили; умови кредитування йому не відомі; під які відсотки надані кредитні кошти йому не відомо, коли внесені зміни йому не відомо; дата внесення змін не встановлена. В 2012 році під час розгляду Зарічним районним судом м. Суми справи № 1805/4363/2012 щодо стягнення заборгованості, йому стало відомо, що у первинний договір поруки від 03 липня 2007 року незаконно внесені зміни.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати договір поруки від 03 липня 2007 року таким, що не відбувся.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, третьою особою із самостійними вимогами не доведені ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення недоліків, а саме сплатити судовий збір.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник у встановлений строк не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме не сплатив судовий збір.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не застосував норми права без урахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, згідно з яким споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав як у суді першої інстанції (при пред`явлені позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень зазначених у пунктах 2, частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 28 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів, порушення прав споживача, третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про визнання договору поруки таким, що не відбувся призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 03 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко