Справа № 589/3533/17
Провадження № 2/589/31/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: Головуючого судді Євдокімової О.П.

За участю секретаря Юрочко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що спадкодавець відповідача перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, влаштував пожежу в його господарстві внаслідок чого згоріли його речі на загальну суму 104321 грн. Так як спадкоємець- Відповідач по справі отримав в спадщину 7/16 часток квартири спадкодавця, то просить звернути стягнення, на його користь, зазначену частку цієї квартири в межах вартості завданої йому матеріальної шкоди.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали суду заяву в якій просили справу слухати без їх участі. Позов підтримали в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяву в якій просили справу слухати без їх участі. Позов не визнали в повному обсязі. Просили відмовити в задоволенні позову.

Суд дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено що позивач станом на 12 листопада2016 року був власником житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 8-9)

12 листопада2016 року в зазначеному житлового будинку АДРЕСА_1 . Виникла пожежа .

Згідно акту про пожежу від 14.11,2016р. причиною займання є неправильне влаштування та несправність нагрівальних печей і димарів. (а.с.10)

Згідно висновку експертизи від 25.01.2017р. № 19/119/7-1/1922 нафтопродуктів та паливо-мастильних матеріалів в пожежному смітті вилученому під час огляду місця події слідів нафтопродуктів та паливо-мастильних матеріалів не виявлено.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31 січня 2017 р. кримінальне провадження за фактом порушення встановлених вимог пожежної безпеки, закрити на підставі п.2ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.270 КК України.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від

27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до суду не надані належні і допустимі докази на підтвердження вини спадкодавця, та причинного зв`язку між його діями та пожежею, яка виникла в його господарстві. Разом з цим згідно постанови досудового органу встановлено відсутність факту порушення встановлених вимог пожежної безпеки .

За таких обставин суд приходить до переконання що у процесі розгляду справи зазначена вище презумпція вини спростована відповідачем, на якого покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.81, 82, 133, 141, 258, 259, 263-265ЦПК України, на підставі ст. 23,22,1166,1167 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди шляхом звернення стягнення на його користь 7/16 частки квартири АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 104321 грн , в межах вартості зазначеного майна отриманого у спадщину ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова