Справа № 541/128/20
Номер провадження 2-о/541/29/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 травня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

судді - Городівського О. А.,

за участю секретаря -Ніколаєнко М.В.

представника заявника адвоката Стахурлова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та факту постійного проживання,

заінтересована особа, Шахворостівська сільська рада Миргородського району Полтавської області,

установив:

22 cічня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій виклав прохання встановити факт належності його матері ОСОБА_2 Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №002743 площею 0,0528 га, виданого 06 вересня 1996 року, що призначена для ведення садівництва і розташована на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району та встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем - його матір`ю - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто її смерті на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Прилуки Чернігівської області. В його свідоцтві про народження батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Після смерті свого чоловіка мати вдруге одружилась і змінила своє прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ». 06 вересня 1996 року його матері було видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №002743 площею 0,0528 га, що призначена для садівництва і розташована на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. При виготовлені державного акту в ньому було неправильно зазначено прізвище « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_2 ». Також зазначив, що він тривалий час фактично без реєстраційного обліку проживав разом зі спадкодавцем - своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та доглядав за нею. З матір`ю він проживав з серпня 2011 року по дату її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому у визначені строки не звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, так як вважав що він її фактично прийняв. Встановлення даних фактів необхідно заявнику, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на загальних підставах.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.25).

Представник заявника адвокат Стахурлов І.І., що діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги (а.с. 11) в судовому засіданні заяву свого довірителя підтримав, просив її задоволити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій заперечень проти заяви ОСОБА_1 не висловив, справу просив розглянути без його участі (а.с. 21, 34,35).

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Заявник ОСОБА_1 син покійної. 06 вересня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 було видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №002743 площею 0,0528 га, що призначена для садівництва і розташована на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. При виготовлені державного акту в ньому було неправильно зазначено прізвище « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_2 ». В свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 батьками вказані « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_2 » (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого 08.07.1980 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_9 і змінила своє прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.5). Також встановлено, що повне ім`я померлого спадкодавця в паспорті громадянина України виданого 29.07.1999 року Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області, посвідченні Серії НОМЕР_1 зазначено як « ОСОБА_2 » (а.с.7,8). Таким чином, судом встановлені розбіжності в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 виданого 21 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області 22.07.1999 року, де прізвище померлої записано як « ОСОБА_2 », та в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №002743 площею 0,0528 га, виданого 06 вересня 1996 року, що призначена для ведення садівництва і розташована на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району, де прізвище зазначено як « ОСОБА_2 ».

Згідно ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.1 та 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин та про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, яким посвідчено право власності спадкодавця на земельну ділянку площею 0,0528 га з цільовим призначенням ведення садівництва, що знаходиться на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області дійсно належить ОСОБА_2 .

Щодо вимоги про встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем суд зазначає наступне.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з довідкою виданою головою будинкового комітету, остання підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2011 року по день її смерті (а.с.10). Крім того даний факт підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які показали, що є сусідами ОСОБА_2 і їм достовірно відомо про те, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав з матір`ю здійснював за нею догляд до самої її смерті.

Метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч.1 ст.1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Таким чином, оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 і в цій частині обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу, державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №002743, площею 0,0528 га, виданого 06.09.1996 року, що призначена для ведення садівництва і розташована на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Встановити факт того, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав разом зі спадкодавцем, соєю матір`ю, ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини, тобто її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ч.1 ст. 354 ЦПК України, рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду. На підставі п.3 Прикінцевих положень ЦПК України (в ред. від 02.04.2020 року), даний строк продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 15.05.2020 року.

Суддя О. А. Городівський