Провадження №2/193/26/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

25 травня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Шумської О.В.

при секретарі Мельниковій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру. В обгрунтування позову, позивач вказує, що вони з відповідачем одружилися 12 березня 2007 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про шо зроблено актовий запис № 12. В шлюбі мають спільну доньку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04.03.2019 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області по справі № 193/1771/18 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем.

У період спільного життя, за спільні кошти родини було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі продажу від 06.05.2011 року; зареєстрованого в реєстрі за №566, завіреним державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори ІІІершеневіч Л.А.. квартиру оформили на відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої на задоволенні позову наполягала та справу просила розглянути у її відсутність, позовні вимоги просить задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився. Був належним чином повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову не заперечує.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 березня 2007 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12 березня 2007 року уклали шлюб(а.с.6). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року шлюб було розірвано(а.с.7-8).

За час спільного життя, було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі продажу від 06.05.2011 року; зареєстрованого в реєстрі за №566, завіреним державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори ІІІершеневіч Л.А.. , яка оформлена на відповідача ОСОБА_2 (а.с.9).Частка власності власника ОСОБА_2 - 1/1(а.с.10).

Звертаючись з даним позовом повивач просить визнати за ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках - по 1/2 частки за кожним.

Згідно із частиною 1статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що спірна трьохкімнатна квартира придбані у період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, на підставі цивільно-правової угоди, яка укладалась відповідачем, за відома позивача, в інтересах та для потреб сім`ї. Доказів протилежного судом не встановлено.

Отже, спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін спору та їх частки визнаються рівними.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру підлягають до задоволення шляхом визнання спільною сумісною власностю квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках - по 1/2 частки за кожним. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 гривень (згідно заяви позивача).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81,89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках - по 1/2 частки за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180 , 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.В.Шумська