ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5557/20 Справа № 212/1282/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1282/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Суха Балка",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`япро відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», на посаді гірника очисного вибою, 03.08.2007 року близько 18 годині 45 хвилин, знаходячись на дільниці №17 штреку скреперування у вісях 80-76+10 гор.1110м блоку 74080 покладу «головна» гор.1180м шахти «Ювілейна», внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «відкритий ІІ-Б злам межі середньої і ніжньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків», про що складено Акт Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» та Акт Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку». Нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника відповідача та обумовлений неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Висновком МСЕК від 29.11.2007 року позивачу вперше встановлено 80% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності внаслідок каліцтва. Відповідно до останнього переогляду від 30.01.2019 року, визначено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва.

Позивач ОСОБА_1 постійно переносить фізичні страждання: біль в області правого колінного суглобу і правому гомілково-ступневому суглобі. Стан здоров`я не поліпшується, що викликає страждання і переживання.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» грошову компенсацію в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, яку він визначив у розмірі 377 840,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка»на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 63 060,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка»на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок травмування, відчуває сильний фізичний біль, довгий час позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, відчуває сильний фізичний біль в травмованих ділянках тіла, крім того в зв`язку з травмами він позбавлений повноцінно працювати, допомагати родині, в зв`язку з чим позивач відчуває постійні моральні страждання. Просить приділити увагу тому факту, що травмування відбулося в досить молодому віці - 36 років та до теперішнього часу у нього спостерігається обмеження рухів в правому колінному суглобі і правому гомілково-ступеневому суглобі, що завдає йому незручності у пересуванні у просторі. Крім того, зазначає, що травмування його на виробництві відбулося внаслідок грубого порушення норм трудового законодавства з боку роботодавця, тобто відповідача ПрАТ «Суха Балка»

При цьому, судом не враховано Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності, та колегія суддів зазначила про те, що суди, задовольняючи позовні вимоги частково мають навести мотиви, що свідчать про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування, чого суд першої інстанції не зробив. А Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №522/3388/18 визначено розумним, виваженим і справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000,00 грн., яке стягнуто з роботодавця на користь позивача за умови втрати позивачем 75% професійної працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не було враховано тієї обставини, що нещасний випадок стався внаслідок порушення позивачем вимог законодавства про охорону праці, тому покладення на відповідача обов`язку відшкодовування моральної шкоди суперечить законодавству. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки, тоді як відповідачем не було порушено жодних вимог законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились у причинному зв`язку зі професійним захворюванням позивача. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.

Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва І.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги позивача та просив її задовольнити, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», з 31.10.2001 року по 06.12.2007 року.

03 серпня 2007 року з позивачем стався нещасний випадок, за таких обставин: згідно з нарядом, виданим заступником начальника дільниці №17 ОСОБА_2 на третю зміну 3 серпня 2007 р. (з 15 годин 00 хвилин до 22 годин 30 хвилин ), через виконуючого обов`язки гірничого майстра дільниці №17 Новікова Д.А., гірник очисного вибою ОСОБА_1 повинен був виконувати роботи з випуску та скреперуванню руди із дучки № 2 лежачого боку штрека скреперування у вісях 80-76+10 гор.1110м блоку 74-80 покладу « Головна » гор. 1180м .Протягом зміни ОСОБА_1 виконував скреперування руди із дучки №2 лежачого боку штрека перування у вісях 80-76+10 гор. 1110м блоку 74-80 покладу « Головна » гор. 1180м.Близько 18 годин 45 хвилин при скреперуванні руди сталося зависання гірничої маси у дучці. ОСОБА_1 зупинив скрепери біля рудозвалювального підняттєвого 80 вісі, підв`язав робочий та холостий канати скреперної лебідки спочатку з північного боку від дучки №2 лежачого боку, а потім з південного. Знаходячись з південного боку дучки №2 лежачого боку, біля випускного отвору, вирішив оглянути її. В цей час сталось раптове обвалення руди, що зависла, в дучці №2 лежачого боку. При цьому кусками гірничої маси, які випали з дучки, травмувало праву ногу ОСОБА_1

08 серпня 2007 року комісією з розслідування нещасного випадку складено акт №28, згідно якого комісія оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, та осіб причетних до нещасного випадку, вивчивши документацію та медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, встановила: штрек скреперування у вісях 80-76+10 гор.1110м блоку 74-80 покладу « Головна » гор.1180м знаходиться у задовільному стані; випускний отвір дучки №2 лежачого боку штрека скреперування у вісях 80-76+10 гор. 1110м блоку 74-80 покладу « Головна » гор . 1180м проектних розмірів; в.о. гірничого майстра ОСОБА_5 не забезпечив безпечне виконання робіт з скреперування руди та випуску її із дучок; ОСОБА_1 , не подбав про особисту безпеку під час виконання робіт підвищеної небезпеки; травма правої ноги ОСОБА_1 сталася внаслідок удару кусками гірничої маси, які випали із дучки.

Причиною нещасного випадку стало порушення трудової і виробничої дисципліни: невиконання вимог інструкції з охорони праці: гірником очисного вибою дільниці №17 шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» ОСОБА_1 та в.о. гірничого майстра дільниці №17 шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка»

ОСОБА_5. В результаті нещасного випадку позивач отримав відкритий ІІ-Б злам на межі середньої і нижньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків.

28 листопада 2007 року висновком МСЕК серії ДНА-02 №021214 позивачу вперше встановлено 80% втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Згідно висновку МСЕК серії 12 ААА №055327 від 30.01.2019 року, ОСОБА_1 встановлено 15% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, з наступним переоглядом 01 січня 2021 року (а.с. 15).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності вини позивача у настанні нещасного випадку на виробництві.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «Суха Балка», у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 80%, який вподальшому зменшився до 15%, стан здоров`я потерпілого, визнання його особою з інвалідністю другої групи, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг, як позивача так і представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 80%, який при наступних переоглядах зменшився до 15% та встановлений не безстроково, а на строк до 01 лютого 2021 року, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача на теперішній час та не може беззаперечно свідчити про неможливість відновлення попереднього фізичного стану в майбутньому, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (63 060,00 грн.) відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства "Суха Балка" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: