Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2136/19

Номер провадження: 2/511/64/20

26 травня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Панчук А. І.,

при секретарі Томчук Є.П.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лисевич С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-Колект" , треті особи : Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна .

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Лисевич С.В. звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 відповідно до якої просить суд зняти обмеження у вигляді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 , яке було накладено за постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП НОМЕР_1 від 10.10.2016 року та скасувати відповідний запис про обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 17763692 від 01.12.2016 року. Вимоги позивача представник позивача ОСОБА_4 мотивував тим, що позивачу ОСОБА_1 стало відомо про те, що відповідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо позивача визначається, що 01.12. 2016 року було здійснено державну реєстрацію обтяження за наступними реквізитами: номер запису 17763692; на підставі Постанови Приморського ВДВС м.Одеси ГТУЮ Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони та його відчуження, серія та номер ВП НОМЕР_1 від 10.10.2016 року. 27.03.2017 року виконавче провадження було завершено, а вказаний виконавчий лист було повернуто стягувану - ТОВ «Кей Колект», оскільки у боржника було відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державний виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Стягувач ТОВ «Кей Колект» не звертався повторно до виконавчий служби з виконавчими листами. Ухвалою Приморського районного суду Одеси від 02.11.2017 року вищезазначений виконавчий лист був визнаний таким, що не підлягає виконанню. На даний час відповідно до листа Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 16.11.2018 року № 36350 встановлено, що вищезазначене виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернено стягувану згідно п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає підстави для зняття арешту з майна боржника. Просив суд позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити, зняти обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 , яке було накладено за Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 52788663 від 10.10.2016 року) та скасувати відповідний запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 17763692 від 01.12.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лисевич С.В. повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що оскільки арешт на все нерухоме майно було накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження по виконанню рішення суду про стягнення, вказаний арешт продовжує існувати без будь-якої правової підстави, так як виконавчий документ повернутий без виконання, а виконавче провадження закрито; при цьому стягувач отримав в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки майно - квартиру АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ; а ухвалою суду від 02.11.2017 року вказаний виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з вищенаведеним вважав позов таким, що підлягає задоволенню.

Позивач в судовому засіданні повністю підтвердила пояснення представника та суду пояснила, що вказаний будинок та земельна ділянка належить їй після смерті її матері, вважала, що вказаний арешт перешкоджає їй користуватися власністю, іншим чином вирішити вказане питання вона не має можливості оскільки виконавче провадження знищене, у зв`язку з чим просила зняти арешт з нерухомого майна.

Представник відповідача ТОВ «Кей Колект» у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, справу розглянути за відсутності представника банку

Представник третьої особи Першого Приморського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області в судове засідання також не з`явився , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися налкжним чином, будь-яких клопотань або заяв до суду не надали.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника , дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.12.2007 року в сумі 111784,08 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 893132,44грн., з яких заборгованість за основним та простроченим кредитом складає 75 114,42 доларів США, що дорівнює еквіваленту 600149,19 грн.; заборгованості по строковим та простроченим процентам за користування процентам за користування кредитом складає 32 628,86 доларів США, що дорівнює еквіваленту 260 698,07грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом складає 4 040,80доларів США, що дорівнює еквіваленту 32 285,18грн.; звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_3 за ціною визначеною експертом на час продажу, шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21.12.2007 року в розмірі 111 784,08 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 893 132,44грн., з яких заборгованість за основним та простроченим кредитом складає 75 114,42 доларів США, що дорівнює еквіваленту 600 149,19 грн., заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом складає 32 628,86 доларів США, що дорівнює еквіваленту 260 698,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом складає 4 040,80 доларів США, що дорівнює еквіваленту 32 285,18грн.

Згідно Постанови державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Білик Р.В. від 10.10.2016 року було відкрито за заявою ТОВ «Кей Колект» виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1522/2803/12, виданого Приморським районним судом м Одеси від 29.08.2013 року (а.с.15).

10.10.2016 року постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса з метою виконання вимог виконавчого документу був накладений арешт на все майно з забороною здійснення його відчуження, що належало ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження встановлено, що: вказане майно, а саме: земельна ділянка та житловий будинок, які розташовані АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 ; на все нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт на підставі постанови Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 10.10.2016 р. Підстава обтяжень: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32674667 від 01.12.2016 року (а.с. 11-14).

Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 27.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист № 1522/2803/12 виданого 29.08.2013 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми 893132,44 грн. повернутий стягувачу з причини неможливості його виконання, відсутністю у боржника майна та самого боржника на підставі п. 5 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Обтяження майна скасоване не було. (а.с.20).

12.11.2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту з майна, що був накладений постановою від 10.10.2016 року. (а.с.17).

Згідно відповіді ВДВС №36350 від 16.11.2018 року вбачається, що 27.03.2017 року виконавче провадження завершено та повернуто стягувачу згідно п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В листі також було зазначено, що підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. (а.с.19).

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2017 року заява ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволена, а виконавчий лист, виданий по справі № 1522/2803/2012 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки визнано таким, що не підлягає виконанню.(а.с.18).

Отже, в ході судового розгляду справи встановлено, що пред`явлені у даному випадку ОСОБА_1 позовні вимоги пов`язані не із правом власності останньої на нерухоме майно, яке перебуває під арештом, і не визнається чи оспорюється, а з реалізацією її прав щодо даного майна, передбачених положеннями ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статей 1-3 Закону України від 02 червня 2016 року N 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон N 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частиною першою статті 4 Закону N 1403-VIII передбачено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (частина перша статті 6 Закону N 1403-VIII).

Згідно зі статтею 7 Закону N 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з вимог частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних, між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Пунктом 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним ВДВС, передбачені нормами ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду скарги у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику у справах про зняття арешту з майна" (далі за текстом Постанова N 5) спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із п. 5 даної Постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Відповідно до правового висновку, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. по справі N 657/233/14-ц; провадження N 14-447цс18 зроблений висновок про те, що оскарження дій державного виконавця, здійснених під час виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження повинно відбуватися у порядку, визначеному ст. 447 ЦПК України.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 р. Справа N 279/2369/17; провадження N 14-505цс18 зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (стаття 383 цього кодексу у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; стаття 447 того ж кодексу у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції - частина перша статті 448 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Окрім того, згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц., у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5).

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження ( за умови невиконання судового рішення ) має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як встановлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обтяжень, арешт на все нерухоме майно яке належить ОСОБА_1 було накладено державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ Одеської області в рамках виконавчого провадження.

На сьогодні , на день ухвалення рішення Роздільнянським судом Одеської області встановлено . що по вказаному виконавчому провадженню борг відсутній , що підтверджується Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2017 року по заяві ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню , вимога задоволена , а виконавчий лист, виданий по справі № 1522/2803/2012 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки визнано таким, що не підлягає виконанню.(а.с.18). Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.09.2012 року. Інших зобов.язань не встановлено. Суд зазначає, що за таких обставин та відсутності боргу ( встановлено Ухвалою суду від 02.11.2017 року - проведено звернення на майно та передано квартиру за іпотекою у власність кредитору ( А.с. 18) ) по виконавчому провадженню .

Позивачу необхідно звернутися з заявою до державного виконавця про скасування арешту. Підстава для скасування - відсутність боргу, тобто виконання всіх зобов.язань . В разі відмови в задоволенні вимог , позивач вправі звернутися з скаргою ( суд підкреслює зі скаргою ) на неправомірні дії держвиконавця та скасування постанови про накладення арешту на все майно.

Згідно ч.ч.1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Згідно із ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як слідує з ч.5 ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження"(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до виконавчого провадження, було відкрито Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ Одеської області на підставі виконавчого листа № 1522/2803/12 виданого 29.08.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей Колект» у розмірі 893132,44грн. Вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» 27.03.2017 року. Завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу з вищезазначених підстав не передбачає зняття арешту з майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника визначені вимогами статей 40,59 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що оскільки позивач є власником вказаного майна, арешт на майно накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, тому вимоги позивача щодо зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, необхідно розглядати в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України

(Судовий контроль за виконанням судових рішень), а саме звернення до суду зі скаргою, якщо позивач вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,9,27, 55 Конституції України , ст.ст. 40,59 ЗУ « Про виконавче провадження « , ст. ст.12,13,43,49,80,81,133,141,175-177,228,242-246, 258,259,263-265, 354 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-Колект « , треті особи : Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна відмовити в повному обсязі. На рішення може бути подана апеляційна скарга в Одеський апеляційний суд в 30-ти денний строк з дня його проголошення , або в такий термін з моменту отримання рішення , коли особи не були присутні при проголошенні рішення, або в разі проголошення вступної та резолютивної частини.

Суддя А. І. Панчук

Повний текс рішення виготовлено 27.05.2020 р.