Дата документу 28.05.2020 Справа № 333/1890/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/1890/19 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
№ 22-ц/807/1604/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2017 року шлюб між сторонами по справі було розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13.02.2017 року. Дане рішення перебуває на виконанні в Комунарському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, відповідач належним чином не виконує покладені на нього обов`язки, у нього існує заборгованість зі сплати аліментів.

На даний час позивач з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З часу винесення судом рішення про стягнення аліментів, доходи позивача значно зменшились, вона не працює, її доходи є мінімальними, з якими вона не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. Відповідач свої доходи приховує, але позивачу стало відомо, що відповідач працює у ТОВ «Спринтер Схід» у м. Львів, отримує доходи та значно покращує своє матеріальне становище.

Позивач зазначає, що потреби дитини значно зросли, вона перебуває у дитячому садочку № 142 «Горобчик» м. Запоріжжя, за відвідування якого позивач щомісячно сплачує 585 грн. 12 коп., також дитина додатково відвідує заняття у закладі АРТ-студія «Дебют» громадської організації «Грація Спектр» при КП «Дніпроспецсталь», за які позивач щомісячно сплачує 350 грн.

Дитина дуже часто і довго хворіє, знаходиться під наглядом лікарів Дитячої лікарні № 1 м. Запоріжжя, за рекомендаціями яких вона потребує регулярних оздоровчих заходів, санітарно-курортного лікування та інше. Під час хвороби доньки, позивач змушена залишатися з нею вдома і несе витрати на лікування, її доходи в цей період є мінімальними.

Всі витрати, пов`язані з придбанням дитячого одягу, взуття, приладдя, канцелярії, продуктів харчування, ліків, несе лише позивач, відповідач допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, не приймає.

Позивач зазначає, що на даний час збільшився і продовжує збільшуватися також прожитковий мінімум для дитини до шестирічного віку. Відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки фактично проживає самостійно, інших дітей на утриманні та вихованні не має, тобто він може працювати повний робочий день, отримуючи заробітну плату та інші доходи.

В обґрунтування стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини зазначено, що відповідач не бере жодної участі у додаткових витратах на дитину. Всі речі, необхідні для дитини, позивач купує самостійно. Додаткові витрати на дитину фактично щомісячно складають від 800 грн. до 1 000 грн. За період з 01.01.2019 року по 01.06.2019 року позивачем була понесена сума періодичних додаткових витрат на дитину в розмірі 9 765 грн. Крім того, відповідно до медичних довідок з Дитячої лікарні № 1 від 23.09.2019 року та 24.09.2019 року, неповнолітня ОСОБА_4 потребує регулярних оздоровчих заходів, курортних лікувань, а також приймає за призначенням лікаря з 01.10.2019 року медикамент «Рибоімунал», вартість щомісячного курсу якого становить 2 560 грн. Крім того, згідно з консультативною медичною довідкою від 07.09.2019 року, дитина потребує лікування у дитячого стоматолога та ортодонта, а саме лікування молочних зубів вартістю 3 500 грн. та виготовлення ортодонтичного апарату вартістю 2 500 грн., загальна сума передбачених витрат становить 6 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2714 грн. 12 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду з цим позовом; стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн., до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму понесених з 01.01.2019 року по 01.06.2019 року додаткових грошових витрат на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 9765 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на лікування хвороб неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8560 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 27.06.2015 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 490.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1130 (а.с. 4).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2017 року шлюб між сторонами розірваний, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.02.2017 року. Рішення набуло законної сили 25.04.2017 року (а.с. 30-32).

При вирішенні позову, судом першої інстанції були враховані відомості щодо майнового стану сторін, наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів.

Зокрема, відповідно до довідки № 7858 від 08.10.2018 року, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», ОСОБА_3 з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року призначено допомогу на ОСОБА_4 в розмірі 860 грн. (а.с. 13).

В обґрунтування позову про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач посилалася на те, що дитина хворіє та згідно з довідками Поліклініки № 4 Дитячої лікарні № 1 ЗМР від 24.09.2018 року, 23.09.2019 року, ОСОБА_4 , 2015 року народження, спостерігається в даному закладі, як дитина яка часто та довго хворіє, перебуває на «Д» обліку, за період з січня 2018 року по вересень 2018 року перенесла 4 рази бронхіт, ОРВІ, у зв`язку з чим, потребує регулярних оздоровчих заходів (а.с. 17, 65).

Також позивач зазначала про те, що збільшився прожитковий мінімум на дитину, а відтак сплачуваний відповідачем розмір аліментів не забезпечує нормальний розвиток, лікування та утримання дитини.

При вирішенні спору, суд першої інстанції керувався положеннями чинного національного та міжнародного законодавства.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межахсвоїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з наступного.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вище вказаного рішення суду відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь позивача ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.02.2017 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», Законом встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 027 грн., 1 липня - 2 118 грн., з 1 грудня - 2 189 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1 779 грн.

Тож суд дійшов висновку, що стягнення аліментів у розмірі визначеному судом не є нижчим ніж Ѕ частина від прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років становить (1 779 : 2 = 889,50).

Позивачем суду не надано доказів стосовно отримання доходів відповідачем, тому суд врахував Ѕ частину від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі (2 027 : 2 = 1 013,50).

Отже, виходячи з прожиткового мінімуму на одну особу, приймаючи до уваги прожитковий мінімум на дитину віком до шести років, враховуючи, що позивачем суду не було надано доказів на підтвердження суттєвих змін матеріального становища відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини не підлягають задоволенню, оскільки їх збільшення призведе до порушення права відповідача, якому на прожиття залишиться менше встановленого Законом прожиткового мінімуму.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відмови у позові в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, судова колегія враховує, що позов заявлено про стягнення додаткових витрат у розмірі 1000 гр. щомісячно з мотивів того, що дитина відвідує дитячий садок зі щомісячною оплатою 585,12 гр. та дитячий заклад АРТ студія «Дебют» зі щомісячною оплатою 350 гр.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується х висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тяжкої хвороби або особливих здібностей дитини, які зумовлювали б додаткові витрати.

Так, в справі відсутній висновок лікарської комісії про необхідність санаторно-оздоровчого лікування дитини, лікарська довідки про необхідність оздоровчих заходів та «дорогостоящего» (мовою оригіналу) лікування в періоди загострення жодним чином не підтверджують ані вжиті чи передбачувані методи лікування, ані призначені препарати та їх вартість. Призначення єдиного лікарського препарату «рибомунил» не містить жодних відомостей про рекомендовану тривалість застосування та відсутні довідки про придбання такого препарату позивачем з часу призначення..

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позову у частині передбачуваних витрат на стоматологічне лікування дитини.

Так, справа містить довідку лікаря з зазначенням необхідності та вартості лікування дитини та необхідності придбання зйомного ортопедичного апарату.

Зазначена довідка не спростована відповідачем, містить відомості як про кількість зубів що підлягають лікуванню так і вартість такого лікування.

Загальна вартість лікування зубів та встановлення ортопедичного апарату становить 3 500 та 2 500 гр. = 6000 гр.

Позивач просила стягнути ці витрати з відповідача, проте у відповідності до положень ст. 141,180 СК батьки рівною мірою зобов`язані приймати участь у витратах на дитину, відтак позов в частині стягнення витрат на передбачуване стоматологічне лікування підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача половини передбачуваних витрат на стоматологічне лікування дитини (6000:2 = 3000гр.).

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів стосовно того, що вона здійснила витрати на лікування дитини та придбала рекомендований лікарем апарат, не узгоджуються з положеннями ст. 185 СК щодо можливого фінансування наперед передбачуваних витрат на лікування.

В іншій частині оскаржуване судове рішення відповідає закону та підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року по цій справі скасувати в частині відмови у стягнені витрат на стоматологічне лікування дитини.

Ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 одноразово на користь ОСОБА_1 витрати на стоматологічне лікування дитини ОСОБА_5 3000 гр (три тисячі гр.).

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 травня 2020 р.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар