Постанова

Іменем України

25 травня 2020 року

м. Київ

справа № 752/23818/17

провадження № 61-48596св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

треті особи - ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року у складі судді Ладиченко С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), про припинення зобов`язань за договором поруки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір № ML-B00/096/2008.

В якості забезпечення за кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 26 травня 2008 року № SR-B00/096/2008.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю/договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув усіх прав вимоги за кредитним договором № ML-B00/096/2008.

Останнє погашення за кредитним договором здійснювалось у грудні 2009 року. З досудової вимоги від 01 липня 2011 № 19187 убачається, що у ОСОБА_2 існує заборгованість станом на 01 липня 2011 року і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить погасити кредит в повному обсязі, отже саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати зобов`язання за договором поруки від 26 травня 2008 року № SR-B00/096/2008 укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 припиненими та стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року позов задоволено; визнано припиненим зобов`язання поруки ОСОБА_1 за договором поруки від 26 травня 2008 року № SR-B00/096/2008, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк»; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що зміна зобов`язань по кредитному договору здійснювалася без згоди поручителя. Крім того, ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало доказів того, що останнє погашення за кредитним договором здійснено у грудні 2009 року, що тягне за собою пропущення строку пред`явлення вимоги до поручителя щодо виконання ним зобов`язання за договором поруки. Уклавши 10 грудня 2010 року договір уступки права вимоги, ПАТ «ОТП Банк» уступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором та договором поруки, що сторонами не заперечувалося. Набувши права вимоги відповідно до вищевказаного договору уступки права вимоги, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як новий кредитодавець пред`явило 01 липня 2011 року позичальнику ОСОБА_2 досудову вимогу про повне погашення отриманих в кредит коштів, таким чином змінило термін повернення кредиту визначеного пунктом 2 кредитного договору, у зв`язку з чим мало право пред`явити до поручителя право вимоги повернення кредиту протягом 6 місяців. Вказаних дій товариство не вчинило, тому порука вважається припиненою.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про припинення поруки, оскільки суди не дослідили належним чином додаткові угоди до договору поруки, відповідно до яких поручитель погодилася на збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором. Зазначає, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором мало місце 19 серпня 2017 року, тому необгрунтованим є посилання на досудову вимогу про стягнення заборгованості від 01 липня 2011 року № 19187.

Короткий зміст вимог відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2019 року від представника позивача - ОСОБА_4 , надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Від інших учасників справи заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 26 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-B00/096/2008. Відповідно до умов вказаного договору банк взяв на себе зобов`язання видати позичальнику 146 880,00 доларів США строком до 24 травня 2018 року із ставкою сплати відсотків за користування кредитом 5,49 % + FIDR з цільовим призначенням придбання нерухомого майна та сплату комісії банку.

У забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором 26 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено договір поруки № SR-B00/096/2008/1, згідно з умовами якого порукою забезпечені вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитними договорами у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі (п. 2.1 договору поруки).

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним, іпотечним договорами, та укладеними у тому числі з ОСОБА_2 та договором поруки із ОСОБА_1 . Дані обставини сторонами визнані та не оспорюються.

Унаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора за договором від 26 травня 2008 року № ML-B00/096/2008, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Установлено, що між позичальником ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 05 лютого 2009 року, додатковий договір № 2 до кредитного договору від 25 травня 2009 року, додатковий договір № 3 до кредитного договору від 25 серпня 2009 року, додатковий договір № 4 до кредитного договору від 24 листопада 2009 року, додатковий договір № 5 до кредитного договору від 18 жовтня 2011 року.

Указані зміни до кредитного договору стосувалися як терміну сплати коштів (додатковий договір № 1 пункт 2.1.2.2) так і фіксованої процентної ставки, яка збільшилася із 5,49 % до 7 % (додатковий договір № 2 від 25 травня 2009 року пункт 3.2) та 6,5 % (додатковий договір № 3 від 25 серпня 2009 року пункт 3.1) (додатковий договір № 4 від 24 листопада 2009 року пункт 3.1).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як новий кредитодавець направило їй 01 липня 2011 року досудову вимогу про дострокове виконання, протягом 30 днів, своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту 146 640,10 доларів США та 35 616,90 доларів США нарахованих і не сплачених відсотків.

У зв`язку з невиконанням вказаної досудової вимоги позичальником, ТОВ «ОТП Фаторинг» 08 лютого 2018 року подало позовну заяву до Вінницького міського суду до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: 146 640,10 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 38 513, 71 доларів США нарахованих та не сплачених відсотків.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подання позову), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі від 26 травня 2008 року строк виконання основного зобов`язання визначений до 24 травня 2018 року

Пунктом 4.1 договору поруки від 26 травня 2008 року визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Надіславши позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків від 01 липня 2011 року, у зв`язку із невиконанням боржником умов кредитного договору, банк змінив строквиконання основного зобов`язання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що пред`явивши 01 липня 2011 року досудову вимогу про дострокове погашення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків, протягом 30 днів з дня отримання вказаної вимоги, кредитодавець - ТОВ «ОТП Факторинг» змінив строк виконання зобов`язання, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, однак з таким позовом звернувся лише 08 лютого 2018 року.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилається на те, що суди не дослідили належним чином додаткові угоди до договору поруки, відповідно до яких поручитель погодилася на збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором та останнє погашення заборгованості за кредитним договором мало місце 19 серпня 2017 року, тому необгрунтованим є посилання на досудову вимогу про стягнення заборгованості від 01 липня 2011 року № 19187.

Слід зазначити, що вказані доводи були предметом апеляційного перегляду справи та апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги щодо неврахування додаткових угод до договору поруки, у яких погоджувалися сторонами зміни до кредитного договору і вказав на безпідставність таких посилань, оскільки додаткові договори були укладенні до направлення досудової вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» від 01 липня 2011 року. Доказів про наявність додаткових договорів до вказаного договору поруки, що були укладені на протязі шести місяців з дня настання часу виконання зобов`язання за досудовою вимогою між ТОВ «ОТП Факторинг» та поручителем ОСОБА_1 не надано.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2019 року ОСОБА_4 , як представник позивача надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, довіреності на підтвердження повноважень представника позивача до суду не надано.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Оскільки указаний відзив від ОСОБА_4 надійшов без довіреності на підтвердження повноважень представника позивача, тому суд залишає його без розгляду.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Відзив на касаційну скаргу залишити без розгляду та повернути ОСОБА_4 .

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов