ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року

м.Суми

Справа №591/2343/19

Номер провадження 22-ц/816/1318/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Друченко Тетяни Василівни

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2020 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 21 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила зобов`язати припинити порушення її прав шляхом припинення захаращення міжквартирного коридору та відновити становище, яке існувало до порушення. Свої вимоги мотивувала тим, що належна їй квартира АДРЕСА_1 та належна відповідачам квартира АДРЕСА_2 у цьому будинку знаходиться в одному міжквартирному коридорі, який відповідачі захаращили речами, будівельним сміттям, що суттєво зменшило площу коридору, перешкоджає їй вільному доступу до квартири, порушує протипожежні норми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 припинити дії, які порушують права ОСОБА_1 , а саме: захаращення міжквартирного коридору та відновити становище, яке існувало до порушення.

Стягнуто зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі: 14689 грн.40 коп (розмір витрат на правничу допомогу складає 12000 грн, розмір судового збору складає 2689 грн 40 коп) в дольовому порядку, тобто по 7344 грн 70 коп з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Друченко Т.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження позовних вимог про захаращення міжквартирного коридору відповідачами. Із наданих позивачем фотографій не видно, між якими саме квартирами знаходиться коридор, зображений на знімку, їх номери не зазначені. Із копії скриншоту повідомлення не вбачається, що це звернення адресоване голові ОСББ «М. Лушпи 22», інших доказів звернення із скаргами не надано. Порушення позивачами правил протипожежної безпеки при користуванні міжквартирним коридором також нічим не підтверджено.

Вважає помилковим висновок суду про заподіяння позивачу моральної шкоди триваючим порушенням, оскільки вона проживає за кордоном, у квартирі буває раз на рік, підтвердила у судовому засіданні відсутність велосипеда у міжквартирному коридорі.

Доводить, що відповідачами дотримується порядок у міжквартирному коридорі, ніякого захаращення не має, велосипед не залишається, а на встановлення полиці ОСОБА_3 отримав письмову згоду співвласників ОСББ.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Рижов С.Є. вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника позивача - адвоката Рижова С.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 Суми та належна ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сусідня квартира АДРЕСА_3 мають спільний міжквартирний коридор (а.с. 10, 16).

З метою встановлення власником квартири АДРЕСА_2 полиць для зберігання речей в тамбурі біля квартири на території спільного користування у липні-серпні 2019 року було проведене опитування власників квартир під`їзду № 8 ОСББ «М. Лушпи 22», ніхто з опитаних не заперечував (а.с. 41).

На засіданні правління ОСББ «М. Лушпи 22» 08 серпня 2019 року прийняте одноголосне рішення про надання дозволу власнику квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 на встановлення стелажу з трьох поличок на території спільного користування в тамбурі квартир № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , так як даний стелаж не перешкоджає вільному пересуванню мешканців будинку (а.с. 42-43).

Із фотографій тамбуру вбачається, що встановлена поличка відповідає затвердженим параметрам (а.с. 44, 45, 93).

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 з письмовою претензією про порушення її прав розміщенням особистих речей у спільному коридорі та з вимогою звільнити територію міжквартирного коридору (а.с. 10, 11).

Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 припинити порушення прав позивача захаращенням міжквартирного коридору та зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами допущено порушення встановлених ст. 319 ЦК України, ст. ст. 10, 179 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року № 572 вимог щодо користування приміщеннями у багатоквартирному будинку, чим порушено права ОСОБА_1 та заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню у порядку ст. ст. 23, 1167 УК України.

Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, згідно зі ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ст. 321 ЦК України йдеться про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою ст. 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини 2-4 ст. 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (ст. 361 ЦК України).

Проте, співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Принцип та порядок визначення часток внесків і платежів співвласників на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна встановлений ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно з якою частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Отже, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року № 572, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що переобладнання, облаштування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про порушення відповідачами, як співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку прав позивача встановленням у спільному коридорі полиці для речей, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт порушення її прав на безперешкодне користування позаквартирним коридором, вільний доступ до квартири та недотримання встановленого законом порядку користування спільним майном багатоквартирного будинку.

Так, в матеріалах справи наявні докази того, що опитані власники квартир 8-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 не заперечували проти встановлення власниками квартири АДРЕСА_2 полиць для зберігання речей в тамбурі біля квартири на території спільного користування, що підтвердили своїми особистими підписами. На засіданні ОСББ «М. Лушпи 22» також було розглянуте це питання та прийняте рішення про надання дозволу Славченку ОСОБА_5 на встановлення полиць у приміщенні загального користування тамбурі квартир № НОМЕР_1 та № 286 (а.с. 41, 42).

Із наданих позивачем фотокарток не можливо достовірно встановити, позаквартирний коридор яких саме квартир зображено на знімках, оскільки на вхідних дверях номери квартир не зазначені, відповідно не зрозуміло, як у відношенні до вхідних дверей у квартиру позивача розміщена ця полиця і яким чином її встановлення захаращує позаквартирний коридор та обмежує доступ до квартири (а.с. 7-9).

Доводи позивача про звернення із скаргами до голови ОСББ «М. Лушпи 22» щодо захаращення відповідачами міжквартирного коридору спростовуються відповіддю в.о. голови правління ОСББ «М. Лушпи 22» від 04 листопада 2019 року, наданою на адвокатський запит, де вказано, що ОСОБА_1 не зверталася до голови правління ОСББ «М. Лушпи 22» із офіційними зверненнями на дії ОСОБА_2 щодо захаращення спільного тамбуру між квартирами АДРЕСА_5 НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 (а.с. 61).

Наданий позивачем, як доказ звернення до голови ОСББ «М. Лушпи 22», скриншот повідомлення від 31 серпня 2018 року, не є належним доказом, оскільки не можливо встановити кому це повідомлення адресоване, чи отримане та розглянуте воно адресатом (а.с. 12).

На підтвердження доводів позовної заяви про порушення відповідачами правил пожежної безпеки ОСОБА_1 не надано ніяких доказів.

Таким чином, посилання та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в якості підстав задоволення позову.

За таких обставин, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4031,10 грн на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, вона є малозначною (п. п. 1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Друченко Тетяни Василівни задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання припинити дії, які порушують її права та стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4031 гривню 10 копійок на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко