ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 766/10362/18

Номер провадження: 22-ц/819/802/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцова О.А.,

Радченка С.В.,

сторони справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року, у складі судді Єпішина Ю.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просила стягнути з Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати у сумі 23 177,12 гривень та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що вона працювала на посаді начальника відділу кадрів КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР з січня 2012 року. Наказом від 08.05.2014 № 36-к/тр її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. 01 грудня 2015 року Апеляційний суд Херсонської області ухвалив рішення, яким визнав звільнення позивача з роботи незаконним і скасував наказ КП «ХБТІ» ХОР від 08.05.14 року№ 36-к/тр. Датою звільнення встановлено 01 грудня 2015 року та змінено підставу звільнення на ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Відповідач не виплатив позивачці заробітну плату при звільненні 01.12.2015 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2018 року по справі № 668/3425/16-ц, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 11.04.2019 року, було стягнуто з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 60368,61 гривень та компенсацію основної щорічної відпустки у розмірі 3470,54 гривень. Рішення виконано відповідачем в примусовому порядку лише 20.05.2019 року.

Позивач вказувала, що, оскільки відповідач КП «ХБТІ» ХОР виплатив заробітну плату та компенсацію заробітної плати за час основної відпустки та за час вимушеного прогулу не 01.12.2015 року (у день звільнення), а лише 20.05.2019 року, то він повинен, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» одночасно з такою виплатою нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі 23 177,12 грн.

Також, ОСОБА_1 посилаючись на те, що довготривалим та цинічним порушенням її права на одержання всіх сум заробітної плати у день звільнення з роботи, відповідачем їй завдано моральну шкоду просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати у сумі 23177,12 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що сума нарахованого, але не виплаченого відповідачем грошового доходу ОСОБА_1 станом на 01 грудня 2015 року становила 63 839,15 гривень та складалась із середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 60 368, 61 гривень та суми компенсації заробітної плати за час основної відпустки за час вимушеного прогулу - 3 470,54 гривень та була сплачена відповідачем лише 20 травня 2019 року, тому суд першої інстанції погодився з розрахунком позивача щодо розміру компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати та дійшов висновку про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (із 01 грудня 2015 року по 20 травня 2019 року) в розмірі 23 177,12 гривень.

Суд першої інстанції врахувавши тривалість часу, впродовж якого позивач вчиняв дії, необхідні для відновлення свого порушеного права та поведінку відповідача, дійшов висновку що позивачу заподіяно моральної шкоди, внаслідок дій відповідача, що викликано також необхідністю докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав, в тому числі шляхом звернення до суду.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулось Комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказані позивачем у позовній заяві суми 60368,61 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3470,54 гривень компенсації заробітної плати за час основної відпустки за час вимушеного прогулу, є сумами, що були стягнуті на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року , але не нараховувались позивачу за виконання роботи.

Зазначає, що компенсація заробітної плати за час основної відпустки за час вимушеного прогулу є грошовим доходом громадянина, який має разовий характер, і тому сума 3470,54 гривень не повинна враховуватися при розрахунку компенсації.

Також вказує на недоведеність факту завдання підприємством позивачу моральної шкоди та розміру заявленої шкоди.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначає, що рішенням суду Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року визначено суму заробітної плати за час вимушеного прогулу, відповідач самостійно надав відомості Пенсійному Фонду України про її заробітну плату за період з 8 травня 2014 року по 01 грудня 2015 року та нараховані на неї внески з ЄСВ, тому доводи відповідача, що сума 60368,61 гривень не є заробітною платою вважає безпідставними. Вважає, що нею повністю доведено факт заподіяння відповідачем моральної шкоди, в зв`язку з порушенням її права на своєчасне отримання заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на посаді інспектора з кадрів з 12 січня 2012 року (наказ від 12.01.2012 року №4), 01 квітня 2012 року на посаді начальника відділу кадрів та охорони праці (наказ від 30.03.2012 року №24).

Наказом №36-к/тр від 08 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади з 8 травня 2014 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2015 року у справі № 667/2700/14-ц визнано незаконним та скасовано наказ начальника Комунального підприємства Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради №36-к/тр від 08 травня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_1 », ухвалено вважати ОСОБА_1 звільненою з посади начальника відділу кадрів та охорони праці Комунального підприємства Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з 01 грудня 2015 року на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

На виконання рішення Апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади з 01.12.2015 року на підставі ст.38 КЗпП України (наказ від 19.02.2016 року №2-к) (а.с. 9-10).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2018 року, залишеним без змін Постановою Херсонського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, задоволено позов ОСОБА_1 до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР про стягнення середньої заробітної плати та компенсації основної відпустки за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення працівника. Стягнуто з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 60368,61 гривень, яка зазначена без утримання податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору; стягнуто з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР на користь ОСОБА_1 компенсацію щорічної основної відпустки у сумі 3470,54 гривень, яка зазначена без утримання податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Вказане рішення суду виконане відповідачем лише 20 травня 2019 року шляхом зарахування позивачу на картковий рахунок суми середньої заробітної плати та компенсації основної щорічної відпустки, з урахуванням утримання податків і обов`язкових платежів у сумі 51 390,51 гривень, про що свідчить довідка АТ "Райфайзен Банк Аваль" від 20.05.2019 року.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що 60368,61 гривень стягнуті на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2018 року, але не нараховувались позивачу за виконання роботи, і тому зазначені виплати не підлягають компенсації у порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», є юридично безпідставними, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягнута рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2018 року сума 60368,61 гривень є саме заробітною платою ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу строком 393 дні за період з 09 травня 2014 по 01 грудня 2015 року, а не є середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Таким видом доходу визначено, зокрема, заробітну плату (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Враховуючи зазначені законодавчі положення та виходячи із того, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 грудня 2018 року, стягнуто із КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь ОСОБА_1 , серед іншого, заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 60368,61 гривень, а остаточний розрахунок при цьому було здійснено з позивачем лише 20 травня 2019 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із підпунктом «б» пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою.

Таким чином, Закон, на який посилається позивач для виплати їй компенсації за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з порушенням строків її виплати, застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині є юридично обґрунтованими, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку.

Оскільки судом першої інстанції зроблено розрахунок компенсації виходячи із 63839,15 гривен, яка є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 60 368, 61 гривень та компенсації заробітної плати за час основної відпустки за час вимушеного прогулу - 3 470,54 гривень, рішення суду підлягає зміні.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний

місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсації підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 травня 2014 по 01 грудня 2015 року в сумі 60368,61 гривень. Податки та обов`язкові платежі становлять 60368,61 - 10866,35 (ПДФО) - 905,53 (ВЗ) = 48596,73 гривень. Приріст індексу споживчих цін становить :1.0090 (Січень 2016) ? 0.9960 (Лютий 2016) ? 1.0100 (Березень 2016) ? 1.0350 (Квітень 2016) ? 1.0010 (Травень 2016) ? 0.9980 (Червень 2016) ? 0.9990 (Липень 2016) ? 0.9970 (Серпень 2016) ? 1.0180 (Вересень 2016) ? 1.0280 (Жовтень 2016) ? 1.0180 (Листопад 2016) ? 1.0090 (Грудень 2016) ? 1.0110 (Січень 2017) ? 1.0100 (Лютий 2017) ? 1.0180 (Березень 2017) ? 1.0090 (Квітень 2017) ? 1.0130 (Травень 2017) ? 1.0160 (Червень 2017) ? 1.0020 (Липень 2017) ? 0.9990 (Серпень 2017) ? 1.0200 (Вересень 2017) ? 1.0120 (Жовтень 2017) ? 1.0090 (Листопад 2017) ? 1.0100 (Грудень 2017) ? 1.0150 (Січень 2018) ? 1.0090 (Лютий 2018) ? 1.0110 (Березень 2018) ? 1.0080 (Квітень 2018) ? 1.0000 (Травень 2018) ? 1.0000 (Червень 2018) ? 0.9930 (Липень 2018) ? 1.0000 (Серпень 2018) ? 1.0190 (Вересень 2018) ? 1.0170 (Жовтень 2018) ? 1.0140 (Листопад 2018) ? 1.0080 (Грудень 2018) ? 1.0100 (Січень 2019) ? 1.0050 (Лютий 2019) ? 1.0090 (Березень 2019) = 1.435981 > 43.6%.

Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (із 01 грудня 2015 року до 20 травня 2019 року) становить (до оподаткування): 48596,73 ? 43.6% = 21188,17 гривень.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, що здійснений з урахуванням обставин, які мають істотне значення та відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди враховував характер правопорушення, тривалість невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу ( із 01 грудня 2015 року до 20 травня 2019 року) та, відповідно, тривалість душевних страждань позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та судового захисту нею свого права, тому підстави для зміни чи скасування рішення в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно частини 1 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (94%) сума стягнутого на її користь судом першої інстанції судового збору підлягає зменшенню з 768,40 гривень до 722,30 гривень.

Оскільки апеляційна скарга Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради підлягає частковому задоволенню, тому сплачений відповідачем судовий збір у сумі 1152,60 гривень за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню з позивача на його користь пропорційно до задоволених позовних вимог, що були предметом оскарження 6% в сумі 69,16 гривень.

Враховуючи положення частини 10 ст.141 ЦПК України, за якими при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні; у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зобов`язати КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР, на яке покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю в сумі судових витрат ОСОБА_1 . Таким чином рішення суду першої інстанції про стягнення з Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь ОСОБА_1 судових витрат слід змінити, зменшивши стягнуту суму 768,40 гривень до 653,14 гривень (722,30 гривень 69,16 гривень).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати компенсації заробітної плати за час основної відпустки скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати компенсації заробітної плати за час основної відпустки.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року змінити зменшивши стягнуту з Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати з 23 177,12 гривень до 21 188,17 гривень (без утримання податків та інших обов`язкових платежів) та зменшивши суму стягнутого з Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 судового збору з 768,40 гривень до 653,14 гривен.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 травня 2020 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко