КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/18886/18 Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.

Апеляційне провадження № : 22-ц/824/5108/2020 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

15 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою адвоката Єрмака Олега Віталійовича представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє утримання.

06.05.19 подав заяву про збільшення позовних вимог в якій остаточно просив стягнути з відповідачів аліменти на своє утримання по 1/4 частини від усіх видів доходів, з кожного.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 07.11.1982, він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2013.

Під час шлюбу у подружжя народилися діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які на час розгляду справи досягли повноліття та мають свій сталий заробіток.

В грудні 2011 р. в зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я позивачу була встановлена 2-га група інвалідності.

Після розірвання шлюбу колишня дружина та діти будь - якої матеріальної допомоги ОСОБА_1 не надають, а пенсійного забезпечення в розмірі 1450 грн. не достатньо на його потреби, так як більша частина коштів витрачається на ліки та лікування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно починаючи з дати вступу рішення в законну силу; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат Єрмак О.В. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів, довічно з дня набрання рішення суду законної сили; в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 змінити, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути аліменти з ОСОБА_3 в розмірі ј частини усіх видів доходів довічно, з дня набрання рішення законної сили; в іншій частині судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, просив його скасувати.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в стягненні аліментів з дружини позивача ОСОБА_2 та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі до сина позивача ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції не обґрунтував мотиви відповідно до яких визнав поведінку позивача під час шлюбу негідною, на підставі чого відмовив в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 07.11.1982, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2013.

В шлюбі у подружжя ОСОБА_1 народилися діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В грудні 2011 р. позивачу встановлена 2-га група інвалідності.

ОСОБА_2 працює в НЕК «Укренерго» та має дохід в розмірі 13643 грн., ОСОБА_3 працює в ТОВ «Автомир» та має середньомісячний дохід в розмірі 9263, 4 грн.

ОСОБА_3 не звільнений від обов`язку утримувати батька, визначеного ст. 204 СК України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач негідно поводився у шлюбних відносинах по відношенню до своєї дружини, що підтверджується її неоднаразовими зверненнями до правоохоронних органів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності.

Відмовляючи у задоволені позову до ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що позивач під час шлюбу негідно поводився по відношенню до своєї дружини, про що свідчить її звернення до правоохоронних органів, та порушення кримінального провадження, яке було закрито на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с. 57, 58)

Задовольняючі позовні вимоги частково відносно сина позивача, ОСОБА_3 , суд першої інстанції зазначив, що він не звільнений від обов`язку утримувати батька, визначеного ст. 204 СК України.

Стягуючи аліменти з ОСОБА_3 на користь позивача на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, суд першої зазначив, що визначена сума забезпечить відповідачу прожитковий мінімум для його проживання з врахуванням пенсійного забезпечення відповідача в розмірі 1 450 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

За положеннями ч.ч. 2-4 ст.75 СК право на утримання (аліменти) має той з подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той з подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст.76 СК, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло в неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу й потребує матеріальної допомоги та якщо її колишній чоловік (колишня дружина) може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання й тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування в зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу чи протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів встановила що згідно довідки МСЕК від 07.03.2018 позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності довічно. В графі «Висновок про умови та характер праці» якої зазначено, що «може працювати в силу створених умовах». ( а.с. 10)

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не може працювати за своєю спеціальністю (кам`янщик, плиточник) у зв`язку зі станом здоров`я, проте на інші роботи, не пов`язані з фізичною працею, він не влаштовувався.

З наданих позивачем, на обґрунтування доводів позову, документів: копією пенсійного посвідчення (а.с.10), виписки з історії хвороб, виписки з медичної картки, епікриз (а.с.91-120), довідка про отримання пенсії по інвалідності в розмірі 1 452,00 грн. (а.с. 95) судом першої інстанції не встановлено належних обґрунтувань позивачем його потреб в отриманні додаткового доходу для задоволення своїх потреб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не звільнений від обов`язку утримувати батька, визначеного ст. 204 СК України.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Як зазначено судом першої інстанції у статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у 2019 році становить: з 1 січня - 1 497 грн. з 1 липня - 1 564 грн. з 1 грудня - 1 638 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції встановив, що позивач не повному обсязі забезпечений прожитковим мінімумом, та стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, з врахуванням пенсії ОСОБА_1 в розмірі 1 450 грн., що забезпечить його прожитковий мінімум.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обгрутованим.

Колегія суддів не встановила порушень норм матеріального права судом першої інстанції при ухвалені рішення.

Вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції в стягненні аліментів з дружини позивача ОСОБА_2 , оскільки протиправна поведінка позивача відносно ОСОБА_2 підтверджується Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2013 про закриття кримінального провадження № 0013206 від 12 серпня 2013 року відкритого на підставі заяви ОСОБА_2 про погрози фізичною розправою, вбивством, нанесення тілесних ушкоджень, яке було закрито на підставі заяви ОСОБА_2 у зв`язку з примиренням (а.с. 57), висновком дільничного офіцера Дніпровського управління поліції м. Києві від 24.07.2018, а також підставами для розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2013.

Перевірити показання допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 колегія суддів не змогла за відсутністю запису на диску.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим розмір аліментів який було стягнуто з сина ОСОБА_3 враховуючи наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено, прожитковий мінімум для осіб з 1 грудня 2019 року становить 1 638 грн.

У даному разі пенсія яку отримує позивач підлягає перерахунку з урахуванням зміни прожиткового мінімуму, сума яка була стягнута з ОСОБА_3 на час ухвалення рішення судом першої інстанції надавало позивачу додаткові гроші зверх прожиткового мінімуму встановленого законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Єрмака Олега Віталійовича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль