Ухвала

25 травня 2020 року

м. Київ

справа № 405/3877/19

провадження № 61-4610ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про стягнення інфляційних збитків, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про стягнення інфляційних збитків, моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 квітня 2004 року Ленінським районним судом міста Кіровограда прийнято рішення за його позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в місті Кіровограді про стягнення коштів і призначення щомісячної виплати втраченого заробітку. В рішенні проіндексовано шляхом множення на коефіцієнт збільшення мінімальної заробітної плати розмір щомісячних грошових сум, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку, в зв`язку з підвищеннями мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством, на день винесення рішення. Встановлено, що «цей розмір підлягає перерахуванню у випадках подальших підвищень розміру мінімальної заробітної плати у визначеному законодавством порядку».

З набранням вищевказаного рішення законної сили відшкодування шкоди здійснюється Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в місті Кіровограді. Однак, відповідач, всупереч встановленого судом обов`язку проводити перерахунок щомісячних страхових виплат у випадках підвищень розміру мінімальної заробітної плати, щорічно з 2005 року до теперішнього часу робив перерахування сум щомісячних страхових виплат лише на підставі частини другої статті 29 Закону, що підтверджується Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 24 від 27 квітня 2007 року.

У квітні 2010 року позивач звернувся з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо перерахунку щомісячних страхових виплат у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати, зобов`язати провести такий перерахунок з 1 вересня 2004 року, стягнути заборгованість у зв`язку з затримкою перерахунку щомісячних страхових виплат та допустити негайне виконання рішення в частині виплати одномісячної грошової допомоги.

Обґрунтовуючи протиправність зазначених дій відповідача, послався на те, що розмір страхових виплат мав обчислюватися відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 29 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), у якому однією з підстав для перерахунку щомісячних страхових виплат є підвищення розміру мінімальної заробітної плати, в той час як відповідач провів перерахунок таких виплат на підставі Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27 квітня 2007 року № 24, яким не передбачений такий перерахунок у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати.

Ленінським районним судом міста Кіровограда постановою від 30 листопада 2010 року по справі № 2а-6740/10/1111 позов задоволено частково. Визнано бездіяльність відділення Фонду, щодо перерахунку страхових виплат у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати, неправомірною та зобов`язано стягнути заборгованість у зв`язку із затримкою перерахунку основного боргу з урахуванням інфляції станом на 30 квітня 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов висновку, що пріоритетному застосуванню до спірних відносин підлягають положення Закону № 1105-ХІV як такі, що мають вищу юридичну силу, ніж Порядок.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 червня 2011 року рішення суду першої інстанції скасував та постановив нове, яким зобов`язав відділення Фонду здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячних страхових виплат у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати починаючи з 01 вересня 2004 року.

Позивач зазначив, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 грудня 2014 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін, однак постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2011 року не виконується відповідачем.

В червні 2015 року позивач звернувся з цивільним позовом про стягнення шкоди, завданою затримкою перерахунку щомісячних страхових виплат з вини відповідача, за період з 01 вересня 2004 року по 31 травня 2015 року з урахуванням інфляції.

Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 22 травня 2017 року у справі № 405/4776/15-ц позов задовольнив частково, стягнувши шкоду заподіяну позивачу до 30 квітня 2010 року з урахуванням інфляції за розрахунком судового експерта Гавриш Г . О.

В зв`язку з тим, що рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2011 року по справі № 2а-6740/10/1111, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області рішенням від 22 травня 2017 року у справі № 405/4776/15-ц не виконані відповідачем, то станом на час звернення до суду з позовом грошова сума в розмірі - 133 542,51 грн, що підлягає стягненню за рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області у справі № 405/4776/15-ц, підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги з червня 2015 року по квітень 2019 року та, відповідно до розрахунку, становить - 64 2013,98 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки, завдані невиконанням рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2011 року, за період з червня 2015 року по квітень 2019 року в сумі 64 203,98 грн та моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про стягнення інфляційних збитків задоволено частково.

Стягнуто із Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки за період з червня 2015 року по липень 2019 в розмірі 25 761 грн (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят одна гривня).

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди відмовлено.

12 березня 2020 року до Верховного Суду електронною поштою надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у вказаній вище справі, яку ухвалою Верховного суду від 31 березня 2020 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було подати підписану оригіналом підпису редакцію касаційної скарги у письмовій формі; уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначено конкретні підстави, визначені статтею 389 ЦПК України, на яких подається касаційна скарга та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17; від 12 лютого 2019 року у справі № 818/674/17 (щодо стягнення моральної шкоди).

Крім цього, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (стягнення інфляційних збитків, завданих несвоєчасною виплатою щомісячних страхових виплат за весь час прострочення).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив у справі докази нанесення моральної шкоди ( пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

У касаційній скарзі заявник порушує питання про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статі 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому для звільнення від сплати судового збору не потребує додаткового постановлення відповідного судового рішення.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати із Ленінського районного суду міста Кіровограда цивільну справу № 405/3877/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про стягнення інфляційних збитків, моральної шкоди.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська