Справа № 636/4440/19
Провадження № 2/636/374/20
19 травня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку вимог ст. 405 ЦК України із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 . Позов обґрунтований тим, що відповідачі зареєстровані в цьому житловому приміщенні, однак фактично не проживають в ньому без поважних причин: ОСОБА_2 з 2006 року, а ОСОБА_3 з 2010 року. Відповідачі самостійно не знімаються з реєстрації спірного житлового приміщення, ним не користуються, оплату комунальних послуг не провадять, чим порушують його права власника житла на його розпорядження та користування, оскільки витрати на оплату комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих відповідачів є для нього обтяжливими у зв`язку із складним матеріальним становищем.
Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій позов підтримав за заявленими підставами, просив розглянути справу за його відсутністю та в порядку заочного провадження у випадку неявки відповідача до суду.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин своєї неявки, були повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128,130-132 ЦПК України, відзив на позов не надали. Згідно довідок Укрпошти за ф.20 судові повістки, які були надіслані за зареєстрованою адресою відповідачів, повернуті до суду із позначкою адресат відсутній та не проживає.
У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу АВІ НОМЕР_1 , посвідченого 28 березня 2000 року державним нотаріусом Дідик Є.Г. Чугуївської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 606, ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і який зареєстрований за позивачем ОСОБА_1 на праві приватної власності 05.04.2000 року за реєстраційним № 980 в реєстровій книзі Д-1 в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.8).
Згідно довідки від 17.10.2019 року голови вуличного комітету №12 «Успенка» в належному ОСОБА_1 будинку, де останній зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані, але фактично не проживають: ОСОБА_2 з 2006 року, а ОСОБА_3 з 2010 року. (а.с.5).
Під час розгляду справи в суді даних про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в спірному будинку та користуються ним й під час розгляду зазначеного спору, до суду не надано.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідачам перешкоджали в користуванні вказаним жилим приміщенням, до суду не надано.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном.
Реєстрація відповідачів в спірному будинку перешкоджає ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Вищенаведені докази свідчать про те, що відповідачі, які не проживають у спірному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, втратили право користування цим приміщенням.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року № 1383-1У зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
За таких обставин зазначене рішення суду після набрання ним законної сили є
підставою для зняття відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місця їх реєстрації.
Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 223, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Повне рішення складено 27 травня 2020 року
Суддя: