Номер провадження 2/243/930/2020
Номер справи 243/873/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про припинення права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на квартиру,

учасники справи: не з?явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача.

1. 30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою про припинення права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на квартиру.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . 23.06.1995 р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який 28.05.2013 р. було розірвано на підставі її заяви про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

До теперішнього часу вона мешкає в цій квартирі, добросовісно та безперервно володіє і користується цим нерухомим майном, оскільки ця квартира є її постійним житлом. Для реалізації свого права на здійснення правочину відносно цієї квартири вона звернулася до нотаріуса, де їй було повідомлено, що вчинити нотаріальну дію неможливо, оскільки квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі. Посилаючись на неможливість розпоряджатися своїм нерухомим майном на власний розсуд та положення ст.ст.328, 202, 392, 321, 372 ЦК України просила припинити право спільної сумісної власності на зазначену квартиру та визнати за нею право власності на зазначену квартиру.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

2. ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

3.Представник відповідача Миколаївської міської ради Сухоруков В.Г., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 08.01.2020 р., не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду заяву, в якій зазначив, що справу просить розглядати за його відсутністю, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

4. Ухвалою суду від 31.01.2020 р. позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків (а.с.23).

5. Ухвалою суду від 13.02.2020 року загальне позовне провадження по справі відкрито, призначено справу до судового засідання, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у десятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив.

6. Ухвалою суду від 28.04.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

7.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

8. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 16.09.2019 р. 23 червня 1995 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , 1959 року народження, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 44. 28 травня 2013 року було складено актовий запис № 62 про розірвання шлюбу, підстава реєстрації розірвання шлюбу - це заява ОСОБА_1 від 28.05.2013 р., рішення суду про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 . Про розірвання шлюбу видано свідоцтво 28.05.2013 р. та повторне свідоцтво 19.07.2019 р. (а.с.15-18).

9. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 08.05.1997 р. серії ААІ № 879239 ОСОБА_1 купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 зареєстроване у КП "БТІ"16.05.1997 р. (а.с.6).

10. Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , квартира розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з двох кімнат, а саме першої кімнати 12,2 кв.м., другої кімнати 18,2 кв.м., кухні площею 7,3 кв.м., вбиральні площею 3,4 кв.м., коридору площею 7,3 кв.м., загальна площа квартири складає 48,4 кв.м. (а.с.7-9).

11. Згідно з актом б/н від 19.07.2019 р., затвердженим секретарем Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 ніколи не мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . Протягом тривалого часу про його місце перебування нічого не відомо, заходи з утримання житла здійснюються ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_3 (а.с.11).

12. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 24.12.2012 р.визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 01.12.2012 р. (а.с.14). З мотивувальної частини рішення вбачається, що ОСОБА_2 не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з моменту придбання квартири, подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не вело спільного господарства, спільних дітей не має.

13. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 200174166 від 13.02.2020 р., власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.1997 р., посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В. (а.с.39).

V. Оцінка суду.

14. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

15. Відповідно до положення ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

16. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

17. З роз?яснень, що містяться у п.37 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5 вбачається, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

18.Таким чином, судом встановлено, що позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Право власності ОСОБА_1 зареєстроване в КП "БТІ" 16.05.1997 р.

19.В той же час під час придбання квартири ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Положенням ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

20.Однак, Сімейним кодексом України не визначено положення щодо чинності норм сімейного законодавства в часі. Але згідно ст.8 Сімейного кодексу України якщо особисті немайнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім?ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Так, за змістом ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом?якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

21.Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що обставини справи щодо придбання позивачкою квартири під час перебування у зареєстрованому шлюбі мали місце 08.05.1997 р., в той час як Сімейний кодекс України був прийнятий 10 січня 2002 р., а набув чинності з 01.01.2004 р. Таким чином, положення Сімейного кодексу України стосовно підстав для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя не можуть бути застосовані щодо виниклих між сторонами правовідносин.

22.Згідно з п.2 Указу президії Верховної ради УРСР "Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім?ю УРСР" від 29.12.1969 р., Кодекс про шлюб та сім?ю Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 01 січня 1970 р.

23.Положенням ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном . Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

24.За змістом ст.23 КпШС майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Статтею 24 КпШС визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

25.Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 набула право власності на зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу, під час придбання квартири перебувала в зареєстрованому шлюбі, зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

26.Позивач, як на підставу своїх позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на квартиру зазначає, що відповідача ОСОБА_2 було визнано безвісно відсутнім з 01.12.2012 р., вона до теперішнього часу проживає в зазначеній квартирі, безперервно володіє та відкрито користується цим нерухомим майном, вживає заходи з його утримання. Розмірковуючи над такими доводами позивача, суд зазначає наступне.

27.Положенням ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

28.За змістом ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

29.Як вбачається з ч.1 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, встановлених законом. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу.

30.Окрім того, положенням ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

31.Положенням ст.372 ЦК України, на яку посилається позивачка, визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

32.Таким чином, за змістом вимог ОСОБА_1 вона як співвласник квартири, просить суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру, яке належить їй та ОСОБА_2 , та визнати за нею право власності на цю квартиру. В той же час як судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником цієї квартири, тобто їй вже на підставі договору купівлі-продажу квартири належить частка квартири, яка є рівною частці, що належить ОСОБА_2

33.Так, загальні підстави припинення права власності визначені положенням ст.346 ЦК України, відповідно до якого право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

34.Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що ані спеціальних, ані загальних підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири під час судового розгляду не встановлено. За змістом наведених норм права, припинення права спільної сумісної власності можливе у разі виділу або поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, або за рішенням суду на підставі позову співвласника (за наявності певних підстав), за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

35.Слід зазначити, що відповідачем у справі є ОСОБА_2 , який рішенням суду з 01.12.2012 р. визнаний безвісно відсутнім. Так, ч.1 ст.43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. За змістом ч.1 ст.44 ЦК України на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. За відомостями Миколаївської державної нотаріальної контори, наданими на запит суду, опікун майна ОСОБА_2 не призначався (а.с.87).

36.За відомостями Слов`янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутній (а.с.62).

37.Проаналізувавши наведені обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем не зазначено, а судом не встановлено жодної підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири, яка була придбана ОСОБА_1 під час її перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Так, визнання особи безвісно відсутньою не має наслідком для цієї особи припинення її цивільної правоздатності, тому після визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім його право власності на частку спірної квартири не припинилося. Посилання позивачки на наявність у неї права одноособово вчинити правочин відносно цієї квартири не ґрунтується на законі з вищезазначених підстав. Окрім того, підстави наведені позивачкою для визнання за нею права власності на квартиру, які викладені у ч.1 ст.344 ЦК України (хоча позивачка і не посилається на зазначену норму права), а саме добросовісність, відкритість та безперервність володіння, утримання нерухомого майна за наявності сукупності певних юридичних фактів є підставами для набуття права власності за набувальною давністю, а не для припинення права спільної сумісної власності. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

38. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

39. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору, тому з урахуванням відмови у позові, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 334, 355, 364, 367, 392 ЦК України, ст.152 ЖК УРСР, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , про припинення права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на квартиру - залишити без задоволення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Перебіг процесуального строку на оскарження рішення починається у день, наступний після закінчення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв