Справа № 315/762/20
Номер провадження № 2-з/315/4/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О., розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Сивоненко Олену Володимирівну, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника - адвоката Сивоненко Олену Володимирівну до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайловича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ :

25.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим через представника - адвоката Сивоненко Олену Володимирівну до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайловича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

29.05.2020 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

25.05.2020 року разом з позовною заявою позивачем через свого представника подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 05.02.2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 4086 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 31972,55 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

01.06.2020 року вказана заява була виокремлена в окрему справу відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814.

В обґрунтування заяви зазначено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Вважає, що в найближчий час з заробітної плати позивача примусово стягуватимуться грошові кошти в рамках виконання виконавчого напису № 4086 від 05.02.2020 року. Разом з тим, враховуючи право учасників справи на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, до прийняття остаточного рішення у справі на думку позивача існують реальні ризики стягнення коштів за виконавчим документом в повному обсязі. Тому, на думку позивача, за умови ухвалення судом рішення про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ефективний захист порушених прав позивача буде істотно ускладнений.

Як слідує далі з заяви, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом істотним чином не зашкодить правам та охоронюваним законом інтересам відповідача, відповідає позовним вимогам, співмірне та пов`язане з предметом позову, а також буде сприяти збереженню існуючого між сторонами положення до набрання законної сили рішенням суду.

Суддя, дослідивши заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника - адвоката Сивоненко Олену Володимирівну до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайловича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач вважає, що у нотаріуса були відсутні передбачені законодавством України документи, для вчинення виконавчого напису, тому він не мав права вчинити даний виконавчий напис, а сам документ вчинений з порушенням норм чинного законодавства, та є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим він був змушений звертися до суду.

З позовних вимог можна зробити висновок, що після звернення до суду із зазначеним позовом, даний виконавчий напис набуває статусу спірного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача, так і боржника.

Підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме зупинення виконавчого провадження вирішується судами апеляційної та касаційної інстанції та безпосередньо державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону виконавець має право зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З викладеного вбачається, що саме до повноважень виконавця належить питання про зупинення вчинення виконавчих дій, при цьому однією з підстав для прийняття такого рішення виконавцем є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

В той час, як виконавчий лист в порядку ст. 432 ЦПК України може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведене, узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2018 року в справі № 755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові(зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, саме звернення особи з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ще не є підставою для зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

До позову додано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2020 ВП № 61365963 за заявою ТОВ «ІК «Аланд» про примусове виконання виконавчого напису № 4086 виданого 05.02.2020 року Приватним нотаріусом КМНО Хмарою Н.С.

В той же час, матеріалами справи не підтверджується проведення приватним виконавцем стягнень з будь-яких заробітків заявника чи звернення стягнення на його майно з лютого 2020 року і на час звернення до суду.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що найближчим часом позивач тільки очікує таких стягнень, при цьому не зазначає відомостей про своє місце роботи та наявності у нього таких видів доходів чи майна.

Також заявником не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Додатково суд зазначає, що в заяві про забезпечення позову вказано про відсутність будь-яких негативних наслідків для позивача у випадку задоволення такої заяви. При цьому, сама заява не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України). Також, в заяві фактично порушується питання щодо такого виду забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, але для нормативному обґрунтування вимог маються посилання на п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, що може бути опискою.

За таких обставин, враховуючи, що заявником не доведено факт проведення приватним виконавцем стягнення за спірним виконавчим написом нотаріуса, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову як передчасно заявленої.

Керуючись ст. ст. 149151, 260-261, 153, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Сивоненко Олену Володимирівну про забезпечення позову відмовити.

Повний текст ухвали складено 01.06.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя: О. О. Романько