Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 401/197/18

провадження № 61-43644св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з грудня 1997 року, але проживають окремо.

Відповідно до договору купівлі-проваджу квартири від 07 березня 2003 року він придбав у ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та 11 квітня 2003 року Світловодським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано його право особистої власності на зазначену квартиру.

Вказував, що між ним та ОСОБА_2 виник спір щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, оскільки відповідач не визнає права особистої приватної власності позивача на спірну квартиру та вважає, що квартира є спільною сумісною власністю, оскільки придбана у період шлюбу.

Вважає, що спірна квартира не є спільно нажитим майном, оскільки придбана за кошти, які належали йому до шлюбу.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі частини першої статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року у складі судді Гонтаренко Т. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи за ним право особистої приватної власності на квартиру, районний суд виходив із визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке стосується прав особи, що не була залучена до участі у справі, а самеОСОБА_3 , яка є стягувачем у виконавчому провадженні № 55276036, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 16 травня 2017 року Світловодським міськрайонний судом Кіровоградської області на виконання рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 175 689,50 грн.

Апеляційний суд вказав, що оскільки на стадії апеляційного перегляду справи він позбавлений можливості залучати до участі у справі осіб, які не брали участь у розгляді справи судом першої інстанції, то рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2018 року та залишити в силі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2018 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яким були правильно застосовані норми матеріального та процесуального права й ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Вважає, що ОСОБА_3 не мала права звертатися до суду з апеляційною скаргою, оскільки не брала участі у справі, а рішення районного суду не стосується її прав.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками процесу до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Коротуна В. М. від 17 вересня

2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» вирішено здійснити перерозподіл касаційних скарг, що подані до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у 2017-2018 роках.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте положеннями пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Крім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Встановивши, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення про задоволення позову було враховано лише визнання його відповідачем, з посиланням на частину четверту статті 206, частину першу статті 82 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення районного суду, оскільки місцевий суд ухвалив рішення, яке стосується прав особи, що не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_3 .

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із незалученням вказаної фізичної особи до участі у справі, вказавши, що у даному випадку порушуються її права.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 , які були заявлені у цій справі, повинні розглядатися за участі ОСОБА_3 , але був позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі нових осіб, а, отже, й розглянути справу по суті.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_3 не мала права звертатися до суду з апеляційною скаргою, є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18) та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511 цс 18).

Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника на те, що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належних відповідачів, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене.

Колегія суддів не звертає уваги та не надає правової оцінки доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права, оскільки рішення суду першої інстанції було скасовано у зв`язку з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Розгляд справи по суті спору апеляційним судом проведено не було, як не було й надано однозначного правового висновку щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк