Справа № 595/468/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Ковалівському Б.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою яка розташована по АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що відповідач в квартирі не проживає і в зв`язку із вибуттям не знявся із реєстраційного обліку.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності.

Суд, вислухавши позивачку, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Підстава виникнення права власності договір дарування квартири, а тому згідно СК України не відносить до спільної сумісної власності.

Згідно довідки № 151 від 26.03.2020 року, виданою Бучацькою міською радою, вбачається, що ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 , з січня 2019 року. Довідка видана на підставі акту опиту свідків від 20.03.2020 року.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірній квартирі.

Також, аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користуються житловим приміщенням-квартирою, що по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,263-265 ЦПК України, ст.317,319,391,405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням-квартирою, яка належить ОСОБА_1 , та розташована по АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора