Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 757/48138/17-ц

провадження № 61-1771св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна установа «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у складі судді Цокол Л. І. та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Олійника В. І., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України (далі - ДУ «ННЦРМ» НАМН) про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював на посаді завідувача лабораторії радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології ДУ «ННЦРМ» НАМН. Наказом від 17 травня 2017 року внесено зміни до структури та штатного розпису та ліквідовано лабораторію радіаційної хімії.

Позивачу 22 травня 2017 року вручено повідомлення про скорочення посади, яку він займав, а 24 липня 2017 року його звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказував, що звільнення відбулось з порушенням вимог чинного трудового законодавства, а саме: йому не було надано вичерпний перелік вакантних посад, не запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади. Зазначав, що закриття лабораторії радіаційної біохімії не є ліквідацією або реорганізацією всього підприємства, на якому були наявні вакантні посади, проте не були запропоновані позивачу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним і таким, що підлягає скасуванню, наказ про його звільнення; поновити на посаді завідувача лабораторії радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології

ДУ «ННЦРМ» НАМН або запропонувати посаду завідувача іншого структурного підрозділу чи головного, провідного, старшого наукового співробітника згідно з його професійною підготовкою та науковим інтересам; виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача здійснювалось при умові дотримання відповідачем усіх відповідних вимог чинного законодавства України та порядку скорочення штату працівників. Позивача попереджено про звільнення не менше ніж за два місяці, йому запропоновано наявну вакантну посаду, отримано згоду профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 , перевірено наявність переважного права залишитися на роботі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивачу запропоновано наявну вакантну посаду - старшого наукового співробітника у лабораторії мутагенезу та антимутагенезу, від якої він відмовився. Доказів того, що ця посада не відповідає його професійній кваліфікації та професійним навичкам, позивач не надав.

Посилання позивача на те, що йому не було запропоновано інших вакантних посад, зокрема тих, які проводяться на конкурсній основі, є безпідставним, оскільки відповідач визначив посаду з усіх можливих, які відповідають професії та спеціальності позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач під час звільнення не надав позивачу вичерпний перелік вакансій, які були вакантними на підприємстві. ОСОБА_1 звертався до ДУ «ННЦРМ» НАМН, проте відповіді так і не отримав.

Крім того роботодавцем не було перевірено переважне право позивача на залишення на роботі (відсутні будь-які докази такої перевірки).

Позивачу не було запропоновано жодної вакантної посади, крім тієї, що була вказана у повідомленні, а саме посади старшого наукового співробітника лабораторії мутагенезу і антимутагенезу відділу медичної генетики Інституту експериментальної радіології ДУ «ННЦРМ» НАМН. При цьому на підприємстві відповідача були вакантними й інші посади, які міг обіймати позивач, проте вони не були йому запропоновані, внаслідок чого порушено вимоги трудового законодавства. Вказані посади відповідали кваліфікації та професійній підготовці ОСОБА_1 , що підтверджується зібраними у справі доказами.

Доводи інших учасників справи

ДУ «ННЦРМ» НАМН подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Так, ОСОБА_1 попереджено про звільнення не менше ніж за два місяці, запропоновано йому наявну вакантну посаду, отримано згоду профспілкового органу на звільнення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

12 квітня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 травня 2017 року на підставі наказу ДУ «ННЦРМ» НАМН, виданого відповідно до постанови президії НАМН від 27 квітня

2017 року, ліквідовано лабораторію радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології ДУ «ННЦРМ» НАМН, яка була структурним підрозділом відповідача.

Зміна в організації праці (ліквідація лабораторії радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології ДУ «ННЦРМ» НАМН) стала підставою для скорочення штату працівників.

ОСОБА_1 22 травня 2017 року вручено повідомлення про скорочення посади, яку він займав, та запропоновано посаду старшого наукового співробітника в лабораторії мутагенезу та антимутагенезу.

Наказом ДУ «ННЦРМ» НАМН від 21 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача лабораторії радіаційної біохімії відділу радіобіології Інституту експериментальної радіології на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін

в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно

у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін

в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно

з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю

і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами

в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Як вбачається зі структури ДУ «ННЦРМ» НАМН на 2017 рік, яка затверджена президентом НАМН 21 березня 2017 року, до складу вказаної установи відносять наступні структурні підрозділи: адміністрація; апарат управління; інститут радіаційної гігієни і епідеміології (лабораторія радіаційної гігієни та моніторингу, лабораторія дозиметрії зовнішнього опромінювання, лабораторія дозиметрії внутрішнього опромінювання, лабораторія радіологічного захисту, лабораторія лічильників випромінювання людини, лабораторія медичної демографії, лабораторія епідеміології непухлинних захворювань, лабораторія медико-соціальних досліджень, лабораторія епідеміології раку); інститут експериментальної радіології (лабораторія радіаційної біохімії, лабораторія клітинної радіобіології, лабораторія гігієни харчування та безпеки їжі, лабораторія мутагенезу і антимутагенезу, лабораторія медико-генетичного консультування, лабораторія цитогенетики); інститут клінічної радіології (відділ радіаційної ендокринології, відділення радіаційної ендокринології, відділення радіаційної ендокринології дитячого віку, відділення радіаційноіндукованої соматичної патології, відділ радіоіндукованих онкологічних захворювань, відділення хірургічної радіоіндукованої патології, відділення онкології, відділ радіаційної психоневрології, відділення радіаційної психоневрології, відділ терапії радіаційних наслідків, відділення кардіології, відділення радіаційної кардіології, відділення пульмонології, відділення радіаційної пульмонології, відділення гастроентерології, відділення радіаційної гастроентерології, відділ гематології та трансплантології, відділення радіаційної онкогематології та трансплантації стовбурових клітин, відділення радіаційної гематології, лабораторія імуногенетики, відділ радіаційної педіатрії, вродженої та спадкової патології, відділення радіаційної педіатрії, відділення вродженої та спадкової патології, відділення радіаційної гематології дитячого віку, відділення анестезіології та інтенсивної терапії, відділення стаціонару денного перебування); діагностичні підрозділи; підрозділи лабораторно-експериментальних досліджень; науково-організаційні підрозділи; науково-інформаційні підрозділи; підрозділи загального медичного забезпечення; господарські підрозділи.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У статті 42 КЗпП України зазначено перелік підстав, за якими перевага

у залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації надається конкретним працівникам.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію та продуктивність праці. Продуктивність праці та кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але у кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію та продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. І лише при відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Апеляційний суд дійшов висновку, що проведення змін в організації виробництва та праці підприємства зі скороченням працівників Інституту експериментальної радіології ДУ «ННЦРМ» НАМН відбулось у зв`язку

з припиненням (ліквідацією) цього інституту, а звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулось

з додержанням визначеного законом порядку.

Зі змісту пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Правовим наслідком ліквідації підприємства є припинення всіх права та обов`язків юридичної особи, реорганізації - перехід всіх права та обов`язків у порядку правонаступництва до нової (іншої) юридичної особи не тільки в частині майна і майнових прав та обов`язків, а й у трудових відносинах.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, у повній мірі не з`ясував дійсну правову підставу звільнення позивача та зважаючи на правові наслідки ліквідації та реорганізації юридичної особи дійшов передчасного висновку про дотримання процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив дотримання власником підприємства частини другої статті 40 КЗпП України про вжиття заходів для переведення працівника на іншу посаду з урахуванням спеціальності, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров`я працівника.

Так, позивачу була запропонована лише посада старшого наукового співробітника у лабораторії мутагенезу та антимутагенезу, від якої він відмовився. Твердження відповідача, викладені у запереченнях на позовну заяву, що позивачу надавався перелік посад, які були вакантні на підприємстві на час його звільнення, не підтверджені зібраними у справі доказами. Вказані обставини заперечував позивач та вказував, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання переліку вакантних посад, проте такі звернення залишені поза увагою. У матеріалах справи відсутні докази, що позивачу були запропоновані інші вакантні на підприємстві відповідача посади.

Штатний розпис ДУ «ННЦРМ» НАМН судом апеляційної інстанції належним чином не досліджувався. Також апеляційним судом залишено поза увагою наявні у матеріалах справи довідки від 20 жовтня 2017 року та від 13 грудня 2017 року про наявність у ДУ «ННЦРМ» НАМН вакантних посад на час звільнення позивача.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте суд апеляційної інстанції не перевірив (не спростував, не підтвердив) доводи відповідача, що у довідці від 20 жовтня 2017 року містяться помилкові дані (у довідці допущена технічна помилка) щодо вакантної посади - штатної одиниці старшого наукового співробітника у лабораторії клітинної радіобіології, про яку (як незапропоновану при звільненні) зазначив ОСОБА_1 у позовній заяві та письмових поясненнях. Позивач вказував, що саме посада старшого наукового співробітника у лабораторії клітинної радіобіології могла б бути ним зайнята, оскільки він має навички роботи у цій сфері наукової діяльності.

Також апеляційний суд не перевірив (не спростував, не підтвердив) доводи позивача, що на час його звільнення були вакантними посади завідуючого лабораторії імуноцитології відділу клінічної імунології Інституту клінічної радіології та завідувача відділу дозиметрії та радіаційної гігієни в Інституті радіаційної гігієни і епідеміології.

При цьому судом апеляційної інстанції не досліджено мотиви відмови позивача від запропонованої йому посади старшого наукового співробітника у лабораторії мутагенезу та антимутагенезу.

Разом з тим, запропонування відповідачем лише одної вакантної посади - старшого наукового співробітника у лабораторії мутагенезу та антимутагенезу, за наявності на підприємстві інших вакантних посад, які позивач міг обіймати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, а також мотивованої відмови ОСОБА_1 від вищевказаної запропонованої посади, не може свідчити про належне виконання роботодавцем вимоги частини другої статті 40, частини третьої

статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Від встановлення вказаних обставин буде залежати правильне рішення заявленого у справі спору, зокрема, чи дотримано власником або уповноваженим ним органом (відповідачем) визначений трудовим законодавством порядок звільнення працівника (позивача).

Отже, фактичні обставини справи судом апеляційної інстанції у повному обсязі не перевірені.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню

з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська