Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання рішення таким, що втратило чинність,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м.Маріуполя із зазначеним позовом, в якому зазначила, що в 1998 році її батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі біржового договору купили в місті Маріуполі житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Правовстановлюючим документом, який посвідчував право приватної власності на земельну ділянку був державний акт від 19.02.1998 року. Після проведення правочину купівлі-продажу документи право власності було зареєстровано в БТІ. В 2014 та 2017 роках батьки позивачки померли та після їх смерті позивачка стала єдиною спадкоємицею за заповітом і отримала у спадок житловий будинок по АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво на спадщину. Проте на земельну ділянку їй не вдалося отримати свідоцтво про право на спадщину та постановою державного нотаріусу від 12.11.2018 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дій на підставі того, що на земельну ділянку за вказаною адресою державний акт на право приватної власності на ім`я померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивачка звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області для виготовлення технічної документації та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Листом від 25.10.2018 року в отримані вказаних документів їй було відмовлено, оскільки згідно даних відділу, земельна ділянка за цією адресою надана у власність іншій людині. Також своїм листом від 25.02.2019р. Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повідомило, що зазначена земельна ділянка належить гр. ОСОБА_4 на підставі державного акту №3701-0428 від 19.02.1998р. При цьому листом від 23.10.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області вказало, що ОСОБА_4 державний акт не отримував.

З цього приводу Позивачка зверталась до Іллічівського районного суду м.Маріуполя із позовом про скасування державного акту на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 та рішенням даного суду від 03.12.2019 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено та скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 19.02.1998 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 .

Вказаний державний акт на землю було видано на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №326/9 від 18.12.1997 року.

Звернувшись до відділу у м.Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області для отримання довідки та подальшої реєстрації своїх спадкових прав на земельну ділянку їй було відмолено, з посиланням на наявність чинного рішення виконкому №326/9 від 18.12.1997 року, яким було передано у приватну власність земельну ділянку саме ОСОБА_4 . Вважає, що вказане рішення виконкому №326/9 від 18.12.1997 року порушує її законні майнові права та інтереси як нового власника земельної ділянки та за його чинності вона не може завершити дії щодо належного оформлення права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Посилаючись на положення Конституції, Земельного кодексу України просить визнати частково рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів №326/9 від 18.12.1997 року таким, що втратило чинність, а саме: у частині підпункту 1.44 п.1 рішення.

Позивачка в судове засідання не прибула, надіслала письмову заяву, в якій позов підтримала та просила проводити розгляд справи без її присутності.

Представник відповідачів Маріупольської міської ради та Виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судове засідання не прибув, надіслав до суду відзив, в якому позов не визнав та зазначив, що з урахуванням висновків Конституційного суду України в рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та з огляду на положення ст.11 ЦК України, ст.78, 116, 122 ЗК України у зв`язку із прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акту виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний нормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних осіб і юридичних осіб приватного права. Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорювати ся з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Відтак зазначає, що оскаржуване позивачкою рішення в силу вимог закону вже втратило свою чинність, оскільки було реалізовано шляхом виготовлення на його підставі державного акту на право власності. З урахуванням чого на теперішній час воно не створює та не обумовлює жодних правових наслідків.

Суд дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі - продажу (біржового контракту № 21769) від 29.06.1998 року, посвідченого Маріупольською універсальною товарною біржею, батьки позивачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали у ОСОБА_4 житловий будинок з усіма надвірними побудовами та спорудами та приватизовану земельну ділянку площею 450 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.2 договору.)

В пункті 2.1. Договору правовстановлюючий документ, що посвідчив право власності продавця на відчужувану земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою є Державний акт на право приватної власності від 19.02.1998 року за 3701 №0428 .

Після проведення правочину купівлі-продажу, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було на вимогу законодавства діючого на той момент, зареєстровано в КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» на підставі реєстраційного посвідчення від 07.07.1998 року на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Батьки позивачки померли, матір ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батько ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, відповідно до якого видано на моє її свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.05.2018 року. Згідно до нього спадщина складається з житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці. Також, в свідоцтві зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходяться: один житловий будинок літ А-1, нежитлова прибудова літ. А1-1, сіни літ. а-1, тамбур літ. а2-1, погріб літ. а/п, погріб окремо збудований лат. В/п, убиральня літ. Д-1, огорожа №1,№2; ворота №3, хвіртка №4, вимощення І. Житловою площею 52,7 кв.м.; загальною площею 104,8 кв.м.

На підставі вказаного свідоцтва позивачкою було оформлено право власності на вказане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2019 № 123953499.

12.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої Маріупольської державної контори із заявою про отримання спадщини на земельну ділянку, що знаходиться вже під належним їй домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою від 12.11.2018 року № 3619/02-31 позивачці ОСОБА_1 було відмовлено на підставі того, що на земельну ділянку за вказаною адресою Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відсутній.

Позивачка звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відділ у місті Маріуполі, про надання довідки з державної статистичної звітності (6-зем) гр.. ОСОБА_6 .

Листом від 25.10.2018 року №1494/165-18 позивачці було відмовлено у видачі довідки, з причин того, що за даними відділу станом на 01.01.2013 року земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності іншої людини та згідно з листом цього від 26.09.2019 року №1838/105-19 проінформовано, що земельна ділянка належить ОСОБА_4 .

Згідно з рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, справа №264/3949/19, позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про скасування державного акту на право приватної власності на землю задоволено.

Державний акт на право приватної власності на землю №3701-0428 від 19.02.1998р., що зареєстрований в книзі державних актів на право приватної власності на землю, яким підтверджується право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано.

Після скасування державного акту на земельну ділянку в судовому порядку та прийняття відповідного рішення судом позивачка з метою оформлення своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку знову звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, відділ у місті Маріуполі, однак листом від 05.02.2020 року №186/165-20 їй було повідомлено, що по теперішній час власником земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності, який був виданий на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради №326/9 від 18.12.1997 року. Державний акт було скасовано рішенням суду, а вищевказане рішення міської ради скасовано не було, у зв`язку із чим відділ не може надати довідку з державної статистичної звітності позивачці ОСОБА_1 .

Отже у позивачки на даний час виникли об`єктивні перешкоди при реалізації її майнових прав та вона позбавлена можливості в досудовому порядку оформити право власності на успадковане майно у вигляді земельної ділянки по АДРЕСА_1 , навіть при наявності скасованого державного акту на право власності.

Скасувавши державний акт на право власності на земельну ділянку, судом не було вирішено питання про втрату чинності рішення виконкому №326/9 від 18.12.1997 року про виділення вказаної земельної ділянки, на підставі якого був виданий оскаржуваний державний акт.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: зміна або припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно частини першої статті 21 ЦК України, суд визнає, зокрема, незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Поряд з цим, за змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти; до ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

У зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

В оцінці доводів позовної заяви судом також враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 756/5080/14-ц (провадження № 14-277цс19), згідно з яким рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних правовідносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним можуть розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду у порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права оренди земельної ділянки), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що державний акт на право приватної власності на землю №3701-0428 від 19.02.1998р., виданий на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вже було скасовано рішенням суду, тому рішення виконкому Маріупольської міської ради№326/9 від 18.12.1997 року про виділення зазначеної земельної ділянки в силу вимог закону є таким, що вичерпало свою дію та втратило свою чинність після отримання особою державного акту, і визнання його таким в судовому порядку не потребує. Проте, з огляд на той факт, що позивачка при оформленні спадкових прав на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зіткнулась із реальною перешкодою з боку державних органів та невизнанням цих обставин - не чинності рішення виконкому Маріупольської міської ради№326/9 від 18.12.1997 року, тому існування цього рішення виконкому порушує права та законні інтереси позивачки ОСОБА_7 та воно в судовому порядку підлягає визнанню таким, що втратили чинність, в саме: у частині підпунктів 1.44 пункту 1 щодо передання в приватну власність громадянину України ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 454 м2, для будівництва і обслуговування житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,58-60,212-215ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання рішення таким, що втратило чинність, задовольнити.

Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів №326/9 від 18.12.1997 року визнати частково таким, що втратило чинність, а саме: у частині підпункту 1.44 пункту 1 рішення - щодо передання в приватну власність громадянину України ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 454 м2, для будівництва і обслуговування житлового будинку.

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов