Провадження № 2/161/504/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 травня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, сума позики становить 4 000,00 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики до 31 грудня 2017 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.05.2019 року задоволено частково вимоги позивача, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 07 червня 2017 року, в сумі 4 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 111 583,20 гривень та заборгованість по сплаті 20% річних в сумі 843,84 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 23 539,59 гривен.

Проте, станом на 08.10.2019 року заборгованість не погашена, рішення суду не виконано, а тому просить суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість по сплаті 20% річних в розмірі 565,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14 062 (чотирнадцять тисяч шістдесят дві) грн та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, а тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 07 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики позивач передав у власність відповідачу грошові кошти, сума позики становить 4 000,00 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу суму позики до 31 грудня 2017 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.05.2019 року задоволено частково вимоги позивача, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 07 червня 2017 року, в сумі 4 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 111 583,20 гривень та заборгованість по сплаті 20% річних в сумі 843,84 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 23 539,59 гривень.

Станом на 08.10.2019 року заборгованість відповідача по справі 20% річних за період з 23.01.2019 року по 08.10.2019 року становить 565,48 доларів США, що по курсу НБУ становить 14 062 грн. 13 коп.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.13 договору, передбачено, що позичальник у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми.

Оскільки рішення суду станом на 08.10.2019 року не виконане, суд приходить до висновку, що вимога позивача підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень, які були ним оплачені. Оскільки до матеріалів справи надано розрахунок суми судових витрат (а.с. 21), квитанцію про проведення оплати позивачем (а.с. 22), то вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 509. 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті 20% річних в сумі 565,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14 062 (чотирнадцять тисяч шістдесят дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.05 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська