Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 205/1694/17

провадження № 61-12114св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2017 року у складі судді Нижного А. В. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М.,

Єлізаренко І. А., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

На підставі Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» позивач звернувся до відповідача з вимогою установити безкоштовно індивідуальний газовий лічильник у квартирі, як інваліду війни 2-гої групи.

Відповідачем було відмовлено в установці індивідуального лічильника. Відмова мотивована тим, що в будинку вже встановлено загальнобудинковий лічильник газу. Проте це не відповідає дійсності, лічильник відсутній. Крім того, мешканці будинку відмовилися від установки загальнобудинкового лічильника, а вимагали встановлення індивідуальних лічильників.

ОСОБА_1 посилаючись на існування у відповідача відповідного обов`язку, передбаченого статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», просив зобов?язати ПАТ «Дніпрогаз» провести безкоштовну установку газового лічильника у квартирі позивача; зобов?язати ПАТ «Дніпрогаз» до встановлення газового лічильника нарахування проводити у відповідності до пп. 5 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із відсутності протиправних дій або бездіяльності відповідача на момент розгляду справи судом, оскільки підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язує відповідача встановити лічильник газу до 01 січня 2018 року.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня

2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

07 лютого 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій залишилися поза увагою вимоги позивача, обставини справи з?ясовано судами не повно. Висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. Судом апеляційної інстанції проведено розгляд справи у відсутність позивача, який не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Доводи інших учасників справи

13 квітня 2018 року ПАТ «Дніпрогаз» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ленінського районного суду міста Дніпропетровська.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого

2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року закінчено дії по підготовці справи до апеляційного розгляду та призначено справу до апеляційного розгляду на 16 листопада 2017 року в приміщення апеляційного суду Дніпропетровської області (а. с. 78).

В матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 в якому він просить апеляційну скаргу по справі, призначену на 16 листопада 2017 року, розглядати без його участі (а. с. 92).

У зв?язку з тим, що суддя Пищида М. М., який є суддею-доповідачем, знаходиться у відрядженні, справу знято з розгляду та відкладено до 21 грудня 2017 року (а. с. 95).

На адресу ОСОБА_1 направлено судову повістку виклик, згідно якої справу знято з розгляду та призначено її розгляд на 21 грудня 2017 року (а. с. 97).

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 знайомився з матеріалами цивільної справи (а. с. 98), а тому є таким, що обізнаний про призначення розгляду справи

на 21 грудня 2017 року.

У зв?язку з тим, що суддя Пищида М. М., який є суддею-доповідачем, знаходиться у відпустці, справу знято з розгляду з 21 грудня 2017 року та відкладено до 18 січня 2018 року (а. с. 100).

На адресу ОСОБА_1 направлено судову повістку виклик, згідно якої справу знято з розгляду та призначено її розгляд на 18 січня 2018 року (а. с. 102).

Проте, матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_1 судової повістки про виклик від 21 грудня 2017 року.

Враховуючи викладене, із матеріалів справи вбачається, що справа в суді апеляційної інстанції була розглянута 18 січня 2018 року за відсутності позивача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи відповідно до статей 128-130 ЦПК України.

У касаційній скарзі позивач указує на неналежне повідомлення його про розгляд справи судом апеляційної інстанції, що позбавило його права на належний судовий захист та надання пояснень щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи в апеляційній інстанції є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, неналежне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи в апеляційному суді є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої

статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо неналежного повідомлення його про час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу

ОСОБА_1 слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун