ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2137/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ципліцького Дмитра Олеговича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року, постановлену у складі судді Цвіри Д.М., у цивільній справі за заявою Ципліцького Дмитра Олеговича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року у задоволенні заяви Ципліцького Д.О. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Ципліцький Д.О. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначив, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 05.10.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за реєстровим № 2241.

Вказав, що у даній ситуації у випадку задоволення позову відповідач буде позбавлений права власності на спірну квартиру, яку, в свою чергу, буде повернуто у розпорядження територіальної громади міста Харкова.

Вважає, що у випадку не забезпечення позовних вимог шляхом оголошення заборони на відчуження спірної квартири, остання може вибути із власності відповідача, що унеможливить відновлення порушених прав позивачів та зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Послався на те, що на момент подання заяви про забезпечення позову вказана квартира одноособово належні на праві власності відповідачу ОСОБА_4 , яка вживає всіх заходів, направлених н відчуження спірної квартири.

Зауважив, що єдиною перепоною для такого відчуження є наявна в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заборона на відчуження спірної квартири, внесена на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2558/15-ц від 12.08.2016. Вказану ухвалу було постановлено судом саме після того, як спірну квартиру було відчужено ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , які є чоловіком та дружиною.

Зазначив, що дана обставина свідчить про те, що відповідачі вже використовували відчуження спірної квартири як спосіб затягування розгляду справи та унеможливлення виконання майбутнього рішення суду.

Вказав, що станом на день подання заяви про забезпечення позову відповідач ОСОБА_4 подала заяву до Дзержинського районного суду м. Харкова про скасування заходів забезпечення позов по справі №638/2558/15-ц, вжитих ухвалою суду від 12.08.2016, та наразі відомо, що ухвалою суду від 03.02.2020 заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 12.08.2016, були скасовані.

Вважає, що за таких обставин, після набрання ухвалою суду від 03.02.2020 законної сили відповідач не матиме жодних перешкод для відчуження квартири на користь інших осіб, а позивач буде змушений залучати до участі у справі все нових і нових відповідачів, що призведе до значного утруднення розгляду справи у встановлені законом строк, а також перешкоджатиме майбутньому виконанню судового рішення у даній справі.

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до правила ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Відповідач ОСОБА_4 неодноразово не отримувала надіслану їй судом апеляційної інстанції поштову кореспонденцію: копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу, судові повістки на 24.03.2020, 14.04.2020, 21.05.2020 (а. с. 51, 59, 68), судом апеляційної інстанції було розміщено оголошення про виклик у судове засідання 21 травня 2020 року (а. с. 74).

Таку процесуальну поведінку учасника справи, яка знає про її розгляд у судах, і протягом тривалого часу всупереч свого процесуального обов`язку добросовісного користуватися своїми права та повідомляти суд про зміну свого місця проживання, не цікавиться її розглядом, не отримує поштову кореспонденцію від суду, що призводить до невиправданого порушення розумних строків розгляду справи на користь ОСОБА_4 , колегія суддів розцінює як зловживання процесуальним правом, що відповідно до ст. 48 ЦПК України є неприпустимим і надає підстави суду, який виконав свій обов`язок належним чином повідомити цього учасника справи про судовий розгляд скарги, відповідно до ст.ст. 2, 131, 372 ЦПК України розглянути скаргу за її відсутності.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Н.В. про визнання договору дарування недійсним.

Представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Ципліцький Дмитро Олегович 29.01.2019 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів представника позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

Заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У позові позивачі просять визнати недійсним договір дарування квартири, посилаючись на те, що дарувальник не мав права відчужувати спірну квартиру та факти, які були встановлені преюдиціальним рішенням суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що при розгляді іншого спору між тими ж сторонами щодо приватизації спірної квартири, вона за відсутності заходів забезпечення позову була відчужена на користь відповідача по цій справі - ОСОБА_4 , що затягнуло її розгляд. Наведене свідчить про наявність реального ризику ускладнити розгляд цієї справи у разі залишеним без забезпечення предмету спору - згаданої квартири, власницею якої є відповідач ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що заборона відчуження на відміну від арешту не виключає можливості використовувати обтяжене майно, а тому за відсутності наміру відчуження суттєво не впливає на обсяг прав володільців.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову виходячи зі змісту спірних правовідносин та існуючих ризиків щодо предмету спору слід вважати співмірним та пропорційним заявленій вимозі про визнання недійсним договору дарування, що є підставою набуття права власності відповідача на спірне майно.

Виходячи з наведеного, у даному випадку наявні передбачені згаданими нормами ст.ст. 149, 150 ЦПК України підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та застосування такого засобу забезпечення позову, як заборона відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20.05.2020 належить на праві власності ОСОБА_4 .

З огляду на те, що відповідач не обмежений у праві користування спірною квартирою, колегія суддів при цьому не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

З огляду на те, що висновок суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову не відповідає обставинам справи, доводи скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу, задовольняючи заяву позивачів про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), яка належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.