Справа № 210/4241/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 210/4241/16-ц

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 15.09.2019 року, яка в подальшому уточнювалась останній раз 19.03.2019 року, в якій просив суд стягнути зі ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 12 462 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь проценти за користування грошовими коштами за період з 09.12.2014 року по 20.03.2019 року в розмірі 1600,94 грн. та інфляційні витрати за період з 09.12.2014 року по 20.03.2019 року в розмірі 13717,91 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що в грудні 2014 року він вирішив придбати у відповідача квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вони домовились, що вартість квартири становить 17 000 доларів США з врахуванням боргу по комунальним платежам. У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_2 документів для продажу квартири. Зазначена квартира була не приватизована тому, що у відповідача була заборгованість по комунальним платежам та не було власних коштів, відповідач попрохала в нього грошові кошти в розмірі 800 доларів США, що в еквіваленті станом на 09.12.2014 року 12462,00 грн. для погашення заборгованості по комунальним платежам. Крім того, було досягнуто згоди в розписці про те, що вона зобов`язується підготувати та укласти з ним угоду купівлі-продажу продажу квартири до кінця січня 2015 року, а в разі не укладення угоди повернути завдаток в розмірі 800 доларів США в повному обсязі до початку березня 2015 року. В кінці січня 2015 року договір купівлі-продажу квартири укладено не було. Після чого він звернувся з усною вимогою до відповідача про повернення грошових коштів в повному обсязі, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань. На початку березня 2015 року він повторно звернувся до відповідача, однак ОСОБА_2 повідомила, що не може повернути грошові кошти, так їх не має на даний момент. Він періодично телефонував відповідачу, однак вона постійно повідомляла, що грошей не має та квартира не продана. У середині жовтня 2015 року йому стало відомо, що відповідач продав квартиру за 12 000 доларів США. Після чого він попросив ОСОБА_2 повернути йому грошові кошти, однак вона до теперішнього часу не повернула грошові кошти. ОСОБА_2 не повідомила про продаж квартири за зниженою ціною і отриману грошову суму 800 доларів США і не повернула, тому він вимушений звернутись до суду для їх відшкодування останньою в примусовому порядку. Крім того просить суд стягнути 3% річних за період з 09.12.2014 року по 20.03.2019 року : 1563 днів *3 річних 8 12462 сума боргу = 1600,94 грн. та індекс інфляції у розмірі 13 717,91 грн.

23.07.2019 року не погоджуючись з первісними позовними вимогами ОСОБА_3 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що у грудні 2014 року ОСОБА_1 вирішив придбати у неї квартиру по АДРЕСА_2 , однак вона повідомила, що у неї відсутні правовстановлюючі документи. ОСОБА_1 повідомив про те, що це для нього не важливо та вони погодили суму 17 000 доларів США з урахування боргу по комунальним платежам. Позивач повідомив її про те, що на теперішній час у нього відсутня вся сума коштів та надав 800 доларів США 27 лютого 2015 року вона отримала Свідоцтво про право власності на житло. Після чого вона зателефонувала ОСОБА_1 і повідомила, що вони можуть укласти договір купівлі-продажу та він попросив зачекати, оскільки не було необхідної суми. Вона йому дзвонила та він відкладав проведення угоди, а потім взагалі перестав брати трубку. Тому вона була змушена продати квартиру за 5 505 доларів США замість 17 000 доларів США, що суттєво спричинили їй збитки у виді упущеної вигоди в розмірі 11 495 доларів США, що в еквіваленті станом на 19 вересня 2015 року - 248 270,15 грн. Її провину у тому, що позивач не купив квартиру у неї не було. Вона завчасно підготувала всі правовстановлюючі документи, про що був повідомлений позивач. У зв`язку із чим незрозуміло чому вона повинна сплачувати 800 доларів США . Крім того, позовна заяв не відповідає вимогам ст.. 175 ЦПК України, а саме позивачем не у повному обсязі сплаченої судовий збір лише 551,21 грн., замість 2204,80 грн. , тому підляже залишенню без руху. У них виникли договірні відносини і саме з вини позивача не відбулась угода купівлі-продажу.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу в порядку загального позовного провадження.

Згідно з розпорядженням керівника апарату суду №620 та протоколу від 07.03.2019 року передано справу судді Гриню Н.Г. (а.с. 180, 181).

У судовому засіданні 10.01.2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. В подальшому представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник повідомлені належним чином, про час та місце розгляду справи, однак не з`явилися, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на уточнену позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не подано.

З метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, уникнення можливості зловживання учасниками справи своїми процесуальними правами, суд постановив ухвалити рішення в заочному порядку за відсутності відповідача, з урахуванням згоди на це представника позивача.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

09.12.2014 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 - покупцем в усній формі договір купівлі-продажу квартири розташованої по АДРЕСА_1 , за погодженою ними ціною в 17 000 доларів США з врахуванням боргів, що визнавалось сторонами у зв`язку з чим вказані обставини визнані сторонами та в розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню, обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання у суду немає.

Сторонами також визнаний факт передання ОСОБА_1 відповідачеві 800 доларів США. в рахунок часткової оплати вартості квартири.

Як вказувала позивач, що підтвердив відповідач, зобов`язання в строк до березня 2015 року виконано не було та квартира була продана відповідачем іншій особі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 виходив із виниклих між ним та ОСОБА_2 договірних зобов`язань в рамках начебто-то укладеного між ними договору купівлі-продажу квартири, їх порушення відповідачем, продажу предмету договору, а відтак і спричинення їй матеріальної шкоди в розмірі 800 доларів США грн., що еквівалентно 12 642 грн. Обраний позивачем спосіб захисту - відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої порушенням договірних зобов`язань, він вважає таким, що зможе захистити його порушені права та відповідатиме дійсним обставинам.

Однак, суд не може повністю погодитись з такими доводами позивача, а відтак і з обраним ним способом судового захисту, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України регламентовано право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналізом дійсних обставин справи, судом встановлено, що передача ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 здійснювалась на умовах придбання у неї квартири за договором купівлі-продажу, укладеного між сторонами в усній формі.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави регламентовано нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.ч.1,2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого набуття. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи та дійсних обставин, відповідач набув майно - грошові кошти, передані їй ОСОБА_1 , за відсутності існування достатніх правових підстав, у спосіб, що суперечить цивільному законодавству, адже початково право власності на квартиру було відсутнє (свідоцтво про право власності отримано 27.02.2015 року, а домоленінсть була у грудні 2014 року), що в свою чергу, виключало можливість укладення ним будь-яких правочинів з його відчуження на користь інших осіб, які вже по своїй суті є недійсними.

Відповідно до ст.. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність набуття ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 800 доларів США грн., що еквівалентно 12 642 грн., переданих їй ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, який фактично не відбувся, а після продажу квартири іншій особі (договір купівлі-продажу від 19.09.2015 року посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Бикановим Р.І., а.с. 92-93) - підстава набуття коштів взагалі відпала, у зв`язку з чим вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Саме такий визначений судом спеціальний спосіб захисту в контексті застосування ст.1212 ЦК України за відсутності договірних відносин сторін, зможе забезпечити належний захист порушених прав позивача, та узгоджуватиметься з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із чим підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за період з 09.12.2014 року по 20.03.2019 року : 1563 днів *3 річних 8 12462 сума боргу = 1600,94 грн.

Щодо позовної вимоги стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних витрат, необхідно зазначити наступне.

Як передбачено нормами Закону України Про індексацію грошових доходів населення №1282-ХІІ від 03.07.1991 року, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які отримує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, а тому й норми ч.2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

З урахуванням зазначеного та оскільки зобов`язання визначено у іноземній валюті, тому в даній частині позовних вимог про стягнення інфляційних витрат, необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи три взаємопов`язані майнові вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551,21 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), п.п.15 п.1 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про повернення безпідставно набутого майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

-12 462 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. в рахунок їх повернення, як безпідставно набутих;

-1600 (одна тисяча шістсот ) грн. 94 коп. в рахунок відшкодування 3% річних за період з 09.12.2014 року по 20.03.2019 року;

-551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн.. 20 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 21.05.2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь