Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська Ы.О.
Справа № 415/1428/19
Провадження № 22-ц/810/161/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Гаврилюка В.К., Карташова О. Ю.,

за участю секретаря Пономарьової В. С.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

треті особи - управління адміністративних послуг, орган опіки та піклування Лисичанської міської ради Луганської області

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М 15.01.2020 року в м. Лисичанську

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, треті особи- орган опіки та піклування Лисичанської міської ради Луганської області, управління адміністративних послуг

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на сьогоднішній час постійно проживає разом з позивачкою та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в однокімнатній квартирі, що на праві власності належить позивачці.

Позивачка зазначає, що фактично вона разом з дитиною проживає у будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить батькові позивачки та, відповідно до технічного паспорту має загальну площу 56,40 м.кв., в тому числі 29,50 м.кв. житлової. На теперішній час у будинку, в якому фактично проживає позивачка з дочкою зареєстрований лише батько позивачки. За місцем фактичного проживання дочка відвідує дитячий садок та школу майбутнього першокласника з наступним зарахуванням до першого класу загальноосвітньої школи № 24.

Позивачка зазначає, що саме в інтересах дитини та для послідуючого зарахування дитини до школи саме за місцем проживання вона вирішила змінити місце реєстрації дочки та зареєструвати дочку разом з собою, але Центром надання адміністративних послуг Лисичанської міської ради їй було відмовлено з підстав ненадання на перереєстрацію дитини згоди батька дочки ОСОБА_3 , відповідача у справі. Просила суд надати дозвіл на зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з адреси: АДРЕСА_1 та зареєструвати за адресою: АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_3 , за письмовою заявою матері ОСОБА_1 .

У своєму відзиві на позовну заяву відповідачем ОСОБА_3 зазначено, що він не визнає позовні вимоги та вважає, що позивачка ставить на меті не захист прав малолітньої дочки, а усіляко намагається обійти заборону Служби у справі дітей при Лисичанській міській раді на продаж квартири, в якій офіційно знаходиться на реєстрації малолітня дитина та саме її реєстрація не надає можливості продати цю квартиру та тим самим фактично позбавити майнових прав та житла у майбутньому їх дочки, з чим відповідач категорично не згоден. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів того, що відмова відповідача надати згоду на зняття дитини сторін з реєстрації порушує права дитини.

Не погодившись з вказаним рішенням позивачкою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, дослідження доказів з порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим було ухвалено необгрунтоване та незаконне рішення, скаржниця просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що малолітня дитина постійно проживає разом з позивачкою у належній останній на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , але фактичним місцем проживання позивачки разом з дитиною вже тривалий час є будинок батьків позивачки за адресою: АДРЕСА_2 , який є більш комфортним та більшим за площею, до того ж поблизу цього будинку знаходиться школа до якої ходить донька позивачки. Саме в інтересах дитини та для облаштування її побуту позивачка здійснила дії направлені на зміну власного місця реєстрації та дитини. Скаржниця вважає, що суд першої інстанції повністю прийняв позицію відповідача, який заперечував у задоволенні позову з тих підстав, що вона бажає продати квартиру, в якій зареєстрована дитина і він хвилюється де дитина потім буде жити та не проігнорував позицію позивачки, а також спеціального органу місцевого самоврядування, який згідно закону піклується щодо захисту прав і інтересів дітей, який визнав позовну заяву та представники органу опіки та піклування не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 не скористався своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 , представники останнього, а також треті особи, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі зазначених осіб за участю скаржниці ОСОБА_1 та представника останньої ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржниці та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у достатній мірі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що з 18.08.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народилась донька ОСОБА_4 .

14.04.2015 року рішенням Лисичанського міського суду Луганської області шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо.

Дитина сторін зареєстрована за адресою матері у квартирі АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить позивачці, відповідно до договору купівлі-продажу №2292 від 08.09.2011 року.

Фактично дитина проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у будинку, що на праві приватної власності належить батькові позивачки, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 27.08.2007 року.

З витягу з протоколу №2/1 від 13.02.2019 року засідання комісії з питань захисту прав дитини Лисичанської міської ради вбачається, що позивачка зверталася за згодою на відчуження належної їй квартири, в якій зареєстрована дитина, в чому позивачці було відмовлено.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Також судом першої інстанції встановлено, що дитина сторін не мешкає разом із позивачкою, хоча зареєстрована за однією адресою з нею.

При цьому згідно пояснень позивачки та наданої нею довідки №294 від 29.08.2019 року сама позивачка мешкає за адресою АДРЕСА_4 , а дитина постійно мешкає разом із її батьками і тільки періодично з позивачкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийняв до уваги те, що з довідки ЗШ № 24 вбачається, що дитина сторін навчається у цій школі, яка розташована на одній вулиці з будинком, в якому мешкає дитина, тобто реєстрація місця проживання не вплинула на права дитини щодо отримання освіти, а також те, адреса реєстрації дитини, яку просить позивачка, не співпадає з фактичною адресою, за якою мешкає сама позивачка, що не відповідає вимогам ст. 29 ч. 4 ЦК України та дійшов висновку про те, що інших суттєвих причин для зняття дитини з реєстрації позивачкою не вказано, а порушення прав позивачки як власника на розпорядження належною їй власністю (квартирою) у якості підстави позову зазначено не було, позивачкою не надано доказів того, що відмова відповідача надати згоду на зняття дитини сторін з реєстрації порушує права дитини.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що між сторонами досягнуто згоди про проживання дитини із матір`ю і спору, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, між сторонами немає.

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття із реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила).

Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення в заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Згідно з пунктом 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника за формою з додатком 11.

Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого із батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого із батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 01.02.2019 року зверталась до Управління адміністративних послуг з заявою про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у знятті з реєстрації місця проживання їй було відмовлено, а.с. 23.

З пояснень скаржниці ОСОБА_1 у судовому засіданні вбачається, що остання має намір, з метою поліпшення житлових умов для проживання дочки ОСОБА_4 , продати належну їй на праві власності однокімнатну квартиру та придбати трьох кімнатну квартиру.

Відповідно до ст. 59 СК України дружина (чоловік) при розпорядження своїм майном зобов`язані враховувати інтереси дитини, яка має право користуватися ним.

Відповідно витягу з протоколу №2/1 засідання комісії з питань захисту прав дитини Лисичанської міської ради від 13.02.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні згоди на відчуження квартири у зв`язку з тим, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Для отримання згоди на продаж квартири ОСОБА_1 рекомендовано придбати житло, яке поліпшить житлові умови дитини та захистить її майнові права, а.с. 91.

З пояснень скаржниці ОСОБА_1 у судовому засіданні вбачається, що на теперішній час вона не має достатніх коштів, навіть з урахуванням очікуваних коштів від продажу її квартири, для придбання іншого, більшого за площею житла для проживання разом з дитиною. Як пояснила ОСОБА_1 для придбання нової трьох кімнатної квартири вона має намір продати також належну їй на праві власності машину, але на теперішній час ця машина їй потрібна для використання.

Як вбачається з акту обстеження від 10.10.2019 року ОСОБА_1 разом з дочкою та своїм цивільним чоловіком проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , а.с. 19.

Відповідно довідки КП Лисичанської житлово-експлуатаційної контори від 29.08.2019 року ОСОБА_1 тривалий час фактично мешкає зі своєю дочкою ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_5 , а.с. 92.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів критично оцінює довід позивачки ОСОБА_1 про свій намір зареєструвати своє та дочки місце проживання та фактично проживати у належному на праві власності будинку батька за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки до теперішнього часу остання мешкає в орендованій квартирі, а батько ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , як власник будинку не зобов`язаний надавати своє житло для проживання та реєстрації місця проживання в належному йому на праві власності будинку ОСОБА_1 разом з її дочкою ОСОБА_4 .

Виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, а також враховуючи визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, а також те, що ОСОБА_1 на праві власності іншого житла не має, крім належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_4 , та за словами скаржниці, можливості найближчим часом придбати інше житло не має, колегія суддів вважає, що надання дозволу на зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_4 з адреси: АДРЕСА_1 суперечить інтересам дитини та суттєво обмежить реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, звузить існуючі майнові права та позбавить законного права користування житлом, що належить її матері, а тому підстави вважати, що відмова відповідача надати згоду на зняття дитини сторін з реєстрації порушує права дитини відсутні як і відсутні підстави, за доводами позивачки ОСОБА_1 для задоволення позовних вимог останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст складено 25.05.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

О. Ю. Карташов