Справа № 445/2270/19
провадження № 2/445/159/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П. В.

при секретарі судового засідання Мацайло О.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочеві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на його утримання. Зазначає, що в період з 09.05.1987 по 15.07.2009 він перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідачки ОСОБА_5 . Від даного шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3 . Вказує, що на даний час він є непрацездатною особою, особою з інвалідністю ІІ групи та потребує матеріальної допомоги, яку має забезпечити його дочка. Його доходом є пенсія в розмірі 1599 грн. Інших доходів позивач не має, тому не в змозі купувати необхідні йому медикаменти. Сума пенсії є недостатньою для задоволення його життєво-необхідних та елементарних потреб. Позивачу відомо, що ОСОБА_3 матеріально забезпечена та у її власності є багато нерухомої власності, а тому вона повинна сплачувати аліменти на його утримання.

Представник відповідачки подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт необхідності матеріальної допомоги. Зазначає, що отримана позивачем пенсія за період лютий-жовтень 2019 року є вищою за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність за цей же період, а тому він не може вважатися таким, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, позивач отримує доходи від здачі в оренду земельної ділянки. Також вказує, що ОСОБА_4 ухилявся від свого батьківського обов`язку утримувати доньку ОСОБА_3 . Про неї дбала баба ОСОБА_6 , яка для цього переїхала проживати до своєї онуки, а матір ОСОБА_3 постійно висилала кошти для її утримання.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що коли їй виповнилось 13 років, матір ОСОБА_7 поїхала на роботу в Італію. З батьком вона проживала лише близько року, а потім або сама або разом з бабцею. Батько не виконував своїх батьківських обов`язків, витрачав на себе гроші, які мама висилала на її утримання, зловживав алкоголем, поводив себе аморально, що зробило неможливим спільне проживання з ним. Зазначила, що у позивача є кошти в розмірі близько 3000 дол. США, які він отримав від продажу квартири. Крім того, вказала, що в 2019 році вона деякий час працювала у Німеччині. У вересні 2019 року втратила роботу і впродовж 3 місяців отримувала матеріальну допомогу по безробіттю в розмірі 400 Євро. На даний час проживає в Італії, не працює, фактично перебуває на утриманні матері, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання позивача. Зазначила, що іншого нерухомого майна, окрім будинку в місті Глиняни, в якому проживає позивач у неї немає, а квартиру у м. Львові придбала її матір, а не вона.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши подані докази, суд, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 29 листопада 2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 848064 від 21.12.2018.

Відповідно до довідки №388 від 08.10.2019 ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Золочівська ЦРЛ» з приводу психіатричного захворювання.

Із довідок за №1625 від 02.08.2019 та №1261 від 08.10.2019 вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Золочівському відділі обслуговування громадян ГУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої в лютому 2019 року становив 1499,05 грн., в березні 2019 року - 2804,14 грн., в квітні 2019 року - 2804,14 грн., в травні 2019 року - 1599.05 грн., в червні 2019 року - 1599.05 грн., в липні 2019 року - 1599.05 грн., в серпні 2019 року - 1599.05 грн., в вересні 2019 року - 1599.05 грн., в жовтні 2019 року - 1599.05 грн.

Згідно листа ПП «Західний Буг» від 21.02.2020 №ЗБ-577-02-20 у 2018 році ОСОБА_4 нараховано та виплачено 12919,37 грн. орендної плати , а у 2019 році - 15782,82 грн.

Також, позивач у 2010 році отримав дохід в розмірі 12470 грн. від продажу отриманої ним у дар квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.02.2010.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона була сусідкою відповідачки. Коли ОСОБА_3 навчалася у 5-6 класі її мама поїхала на роботу за кордон, а відповідачка до досягнення повноліття проживала з батьком. ЇЇ постійно навідувала і про неї піклувалася бабуся ОСОБА_9 . Зазначила, що всім необхідним відповідачку забезпечувала матір, яка фактично утримувала всю сім`ю.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що матір відповідачки поїхала на роботу за кордон, коло останній виповнилось 12-13 років. Відповідачка проживала з батьком до того часу, поки дружина ОСОБА_7 не придбала для нього квартиру. Після цього відповідачка залишилась проживати з бабцею, а позивач пішов проживати на придбану йому квартиру. Кошти на утримання відповідачки надсилала її матір ОСОБА_7 .

Інші надані сторонами докази суд не бере до уваги, позаяк такі не містять інформації щодо предмета доказування і є неналежними в розумінні ст.77 ЦПК України.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згідно ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

Таким чином, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька; непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про його потребу в матеріальній допомозі. Сам факт того, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, на думку суду не свідчить про те, що він потребує матеріальної допомоги. Доказів того, що позивач як особа з інвалідністю потребує постійного медикаментозного лікування, у зв`язку з чим у нього виникає потреба в матеріальній допомозі, суду також не надано.

Посилання позивача на те, що єдиним його доходом є пенсія, яка не забезпечує його потреб на харчування та лікування, суд не бере до уваги, оскільки позивач отримує пенсію у розмірі, який забезпечує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік».

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості

Крім того, твердження позивача про те, що пенсія є його єдиним доходом не відповідає дійсності, оскільки останній отримує також доходи від здачі в оренду земельної ділянки.

Суд також враховує, що позивач у 2010 році отримав дохід від продажу отриманої ним у дар квартири.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримувані ним доходи не забезпечують його потреб у харчуванні, лікуванні та забезпеченні життєво необхідних потреб, а відтак у відповідачки не виникає обов`язку з надання утримання відповідачу.

Враховуючи наведене, суд не надає оцінки доводам відповідачки про ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків.

Окрім того, звернення позивача із позовом про стягнення аліментів із відповідачки, на думку суду зумовлено неприязними відносинами між ними, що встановлено в ході судового розгляду, а не потребою позивача у матеріальній допомозі.

Зважаючи на викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 202, 203 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 209, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 травня 2020 року.

Суддя П. В. Пилип`як