Справа № 357/4850/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л. М. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,-

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», мотивуючи тим, що на примусовому виконанні у Білоцерківському МВ ДВС ЦМУЮ (м.Київ) перебуває виконавчий лист №2/357/61/16 від 02.11.2016 року, що видав Білоцерківський міськрайонний суд Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 1 219 634,35 грн., виконавче провадження № 53765750. Зазначає, що постановою державного виконавця від 02.04.2019 року накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках згідно переліку, в тому числі, на рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Скаржник вважає, що вказана постанова є незаконною та такою, що винесена в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому просив суд її скасувати.

Крім того, ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 02.04.2019 року у ВП №53765750. Клопотання мотивовано тим, що він вже звертався до суду із аналогічною скаргою про скасування постанови про арешт коштів боржника від 02.04.2019 року у ВП №53765750, однак ухвалою суду від 04.12.2019 року вона залишена без руху, а згодом повернута. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про зняття арешту з майна, однак йому було роз`яснено, що правомірність винесення спірної постанови державного виконавця можливе лише в рамках розгляду відповідної скарги на дії державного виконавця. ОСОБА_1 вирішив не усувати недоліки, тому йому було повернуто позов. Скаржник зазначає, що майже рік відстоює свої права в численних судових процесах щодо визнання переходу права власності на його квартиру, зняття з реєстрації, зняття арешту з квартири, скарги на дії державного виконавця, що виснажили його. При цьому, скаржник має проблеми зі здоров`ям та несе витрати на утримання сім`ї, тому не зміг вчасно скористатись правом на подання позовної заяви про зняття арешту з коштів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк звернення до суду щодо оскарження дій державного виконавця.

Оглянувши скаргу та клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд вказує на таке.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовано розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 53765750 з примусового виконання виконавчого листа №2/357/61/16, виданого 02.11.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 1 219 634,35 грн..

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця в порядку ст.447 ЦПК України.

Право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

В даному випадку, законодавець у п.а ч.1 ст.449 ЦПК України визначив, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. При цьому у ч.2 ст.449 ЦПК України передбачається, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, поновлення пропущеного процесуального строку на подання скарги є правом, а не обов`язком суду. При цьому, таке право у суду виникає лише тоді, коли пропуск процесуального строку відбувся з поважних причин.

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

В даному випадку, ОСОБА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження № 53765750 винесена ще 18.04.2017 року.

ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець не повідомляв його про винесення спірної постанови, однак, ще у кінці листопада 2019 року ОСОБА_1 був обізнаний про постанову державного виконавця від 02.04.2020 року про арешт коштів боржника у ВП № 53765750 та звертався до суду із скаргою на дії державного виконавця (справа №357/9743/15-ц, 4-с/357/80/19), а у березні 2020 року звертався до суду із позовною заявою про звільнення коштів з під арешту накладеного постановою від 02.04.2020 року про арешт коштів боржника у ВП № 53765750 (справа №357/2999/20).

При цьому, проблеми зі здоров`ям та витрати на утримання сім`ї не стали перепоною ОСОБА_1 скористатись своїм правом на судовий захист.

Скаржник з листопада 2019 року достовірно обізнаний про спірну постанову від 02.04.2020 року у ВП № 53765750 та вже використовував своє право на судовий захист.

Ініційовані ОСОБА_1 судові спори у своєму підсумку не привели до бажаного для нього результату, що не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Сам факт перебування скаржника у судових спорах також не є підставою для поновлення процесуального строку. Будь-яких інших підстав, які б давали підстави суду вважати поважними причини пропуску ОСОБА_1 десятиденного процесуального строку суду не надано.

ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця та просить скасувати постанову від 02.04.2020 року про арешт коштів боржника у ВП № 53765750 лише 20 травня 2020 року, тоді як про існування спірної постанови йому було відомо ще у листопаді 2019 року, а наведені ним причини пропуску десятиденного строку встановленого п.а ч.1 ст.449 ЦПК України суд не може визнати поважними, правові підстави для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку відсутні.

За змістом ч.ч.1,2 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволені клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а саму скаргу залишити без розгляду.

Відповідно до ст.ст.126,447,449 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови про арешт коштів боржника від 02.04.2019 року у ВП №53765750 відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на дії Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки залишення позову без руху продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяЛ. М. Кошель