Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/273/20
провадження: 2/614/82/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.05.2020 суддя Борівського районного суду Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М., розглянувши у судовому засіданні в смт. Борова цивільну справу №614/273/20, 2/614/82/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
30.03.2020 ОСОБА_3 звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_3 посилається на наступні обставини.
12.05.1994 КП «Борівське БТІ» на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 17.05.1994 про право власності на житло Борівського фонду комунального майна роздержавлення та приватизації за позивачем була зареєстрована на праві власності квартира АДРЕСА_2 .
В даному домоволодінні, окрім позивача, зареєстрований її чоловік ОСОБА_5 , 1955 р.н., та її син ОСОБА_4 , 1981 р.н., проте фактично в будинку позивач мешкає з чоловіком. ОСОБА_4 більше 10 років за даною адресою не мешкає, відносин не підтримує.
Відсутність ОСОБА_4 більше 10 років за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , засвідчено актом обстеження житлово-побутових умов проживання по домоволодінню, складеного 24.03.2020 та підписаним свідками сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , і завіреним депутатом селищної ради Токарем О.М. і секретарем селищної ради Кучмою І.В.
Жодного зв?язку з сином у позивача немає.
На теперішній час значно зросли тарифи на воду, газ, тепло, електроенергію, які нараховують по кількості зареєстрованих у житловому будинку осіб.
Самостійно відповідач не знімається з реєстраційного обліку, що змусило позивача звернутися до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 14.04.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з?явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Судом встановлено, що згідно копії технічного паспорту на квартиру та копії свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1994 власниками квартири АДРЕСА_2 рівними долями є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.4-6). З копії домової книги для прописки в будинку АДРЕСА_1 вбачається, за даною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.7-9). Копією акту обстеження житлово-побутових умов проживання по домоволодінню в АДРЕСА_1 від 24.03.2020 підтверджується, що ОСОБА_4 на протязі останніх 10 років мешкає і працює в м. Харкові, відносини не підтримує (а.с.10).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з наступних підстав.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Верховний Суд в постанові від 27.01.2020 по справі № 136/748/18 зазаначив, що норми статей 71, 72 ЖК, а також статті 405 ЦК України, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони виникли з правовідносин приватної власності на житло між співвласниками будинковолодіння, а не між власником та членом його сім`ї, який не є власником.
В постанові від 03.04.2020 по справі № 425/1969/18 Верховний Суд зробив такий висновок: якщо відповідач є співвласником квартири, то відсутні підстави для визнання її особою, що втратила право користуванням жиловим приміщенням.
Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_2 , тому відсутні підстави для визнання ОСОБА_4 в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.
Суд, з метою усунення порушення права позивача, принагідно зазначає, що остання може звернутися до відповідних організацій, які надають їй житлово-комунальні послуги із заявою про розділ особових рахунків та сплачувати за фактично використані саме нею комунальні послуги.
02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільно-процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.321,391,405 ЦК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня закінчення дії карантину.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня закінчення дії карантину. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.