РІШЕННЯ

іменем України

07.05.2020

м. Дніпро

справа №199/10017/19

провадження № 2/199/612/20

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

за неявки учасників справи,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу кредитором спадкодавця. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.05.2006 ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

16.08.2017 позичальник, ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.08.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 11.11.2018 була направлена претензія кредитора до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори.

23.11.2018 позивачем була отримана відповідь Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори.

04.08.2019 до спадкоємців ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , направлено лист претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

У порушення умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала у зв`язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 18.05.2006 становить 6700,45 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6700,45 грн, яку позивач, а також судові витрати в розмірі 1921, 00 грн. просить стягнути з правонаступника боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.82)

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду (а.с.97).

07 травня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, до суду надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ним погашено частину боргу перед кредитором.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Судом встановлено, що 18 травня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 6300,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 серпня 2017 року (а.с.55).

17 жовтня 2018 року була направлена претензія кредитора до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с.61).

23 листопада 2018 року позивачем отримана відповідь Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, з якої вбачається, що встановити коло спадкоємців після померлої ОСОБА_2 не представляється можливим (а.с.62).

25 липня 2019 року до спадкоємців ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направлено лист претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги (а.с.63,64).

Утім, відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 помер, актовий запис №534 від 28.03.2014 (а.с.80).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Вирішуючи справу, суд звертає увагу на те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

Суд також зазначає, що позивачем не обґрунтовано і не доведено, що відповідач успадкував будь-яку спадщину після померлої ОСОБА_2 , шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину чи фактичного прийняття спадщини. Не обґрунтовано і не доведено, що відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті позичальника, тим більше що на час подання позову ждо суду ОСОБА_3 помер і позивачем не встановлено кола спадкоємців після смерті останнього. При цьому такі докази позивач мав і має можливість отримати самостійно у нотаріальній конторі, оскільки подавав претензію до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті позичальника.

Представник позивача не надав письмового клопотання про витребування доказів щодо наявного спадкового майна і не скористався своїм правом подання такого клопотання в судовому засіданні, оскільки до позовної заяви подано заяву щодо розгляду справи за відсутності представника позивача.

За змістом вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що до позовної заяви надано претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк», направлену на адресу Четвертої дніпровської державної нотарільної контори, з проханням повідомити спадкоємців померлої ОСОБА_2 про наявність заборгованості в розмірі 6710,00 грн. Водночас, АТ КБ «Приватбанк» 25.07.2019 на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направлено листи-претензії із зазначенням суми заборгованості 6700,45 грн. Позивачем не усунено розбіжностей у сумі заборгованості померлої ОСОБА_2 , зазначеної у претензії поданої до нотарільної контори та у претензіях направлених спадкоємцям, а також зазначеної у позовній заяві, не зазначено кола осіб після ОСОБА_3 , ьне визначено яке майно було прийнято кожним із спадкоємців, вартість такого майна і в якій частині кожен із спадкоємців повинен відповідачти після ОСОБА_2 .

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як такого, що не доведено позивачем, оскільки доказів належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна, суду не надано, як і не встановлено в якому розмірі існувала заборгованість померлої ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 16.08.2017.

Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження - вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, м. Дніпро, 49094.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Суддя О.Б.Подорець