Справа № 303/6115/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, ухваленого 04 лютого 2020 року головуючим суддею Куцкір Ю.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.06.2014 року його було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась на вихованні з позивачем. У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 з 2014 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зокрема, не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи. Позивач сама виховує дитину, створює їй належні умови виховання, утримує її, купляє необхідне для нормального розвитку дитини і забезпечує розвиток її здібностей. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів своєї дочки, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Крім цього, просить суд збільшити розмір аліментів з 1000 гривень до 2000 гривень.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стегура Н.Р. подала до суду заяву в якій просила позовну вимогу про збільшення розміру аліментів залишити без розгляду.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2020 року позовну заяву в частині вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів залишено без розгляду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову стосовно позбавлення батьківських прав. В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду щодо відсутності доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Таким доказом є висновок органу опіки та піклування, який судом не взято до уваги. Також вважає, що неявка відповідача у судові засідання , ігнорування викликів суду та органу опіки та піклування свідчить, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Сплата відповідачем аліментів не висвітлює інтерес батька до дитини. При цьому аліменти сплачуються лише з тією метою, щоб відповідач міг перетинати державний кордон України. Суд не врахував, що дитина сама бажає позбавлення батька батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2014 року було розірвано (а.с.10).

За час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1 000 гривень (а.с.11).

З інформації на неповнолітню ОСОБА_5 наданої Мукачівською ЗОШ І-ІІІ ступенів №13 слідує, що ОСОБА_5 навчається у даній школі, є вихованою, стриманою, врівноваженою. За час навчання з 5-го по 7-ий клас батьківські збори відвідувала мама. Батько до школи не приходив, батьківські збори не відвідує, у позакласному житті дитини участі не приймає, поза школою не спілкується (а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам за №14-1608/19 від 16.09.2019 року вбачається, що сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_2 у період з 06.2019 року по 08.2019 року становить 4131,66 гривень (а.с.15).

Із Висновку органу опіки та піклування Мукачівської міської ради слідує, що батько дитини тривалий час не спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні, не опікується її навчанням, у виконанні батьківських обов`язків обмежившись лише сплатою аліментів. Беручи до уваги пояснення дитини та відсутності можливості з`ясувати позицію батька внаслідок його постійного проживання за межами України, орган опіки та піклування Мукачівської міської ради вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 за умови постановки заочного рішення по справі (а.с.68).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та відсутності правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи.

Висновок органу опіки та піклування ВК Мукачівської міської ради від 03.02.2020 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Слід зазначити, що такий висновок надано на підстав документів наданих виключно позивачем, а думка відповідача щодо цього не з`ясовувалася, як і не давалася оцінка його особистості та поведінці. При цьому посилання апелянта на те, що відповідач свідомо ухилявся від зустрічі з працівниками органу опіки та піклування нічим не доведено та є лише припущенням. У висновку органу опіки та піклування не зазначено, що ОСОБА_2 повідомлявся про засідання комісії, а лише вказано, що такий постійно проживає за межами України, чого з матеріалів справи не вбачається. Також, відсутні підстави стверджувати, що орган опіки та піклування намагався з`ясувати думку відповідача в даному випадку. А отже, суд вірно не взяв до уваги вказаний висновок.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що неповнолітня ОСОБА_4 надала органу опіки та піклування заяву з проханням позбавити відповідача батьківських прав, то з висновку органу опіки та піклування не вбачається яким чином була подана малолітньою дана заява, чи писалася така в присутності педагога, психолога. При цьому орган опіки та піклування безпосередньо думку малолітньої ОСОБА_4 з цього приводу не з`ясовував. В суді першої інстанції позивачем також не ставилося питання щодо надання пояснень малолітньою донькою з цього приводу. А отже не можна вважати, що дитина усвідомлено (виходячи з її віку) висловила думку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та що це відповідатиме її інтересам.

Стосовно наявності заборгованості по сплаті аліментів, то сама по собі дана обставина не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково сплачуються аліменти, що не свідчить про його ухилення від матеріального забезпечення дитини. А твердження апелянта про те, що аліменти відповідачем сплачуються лише за умови мати можливість перетинати кордон України нічим не підтверджені та є лише припущеннями.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи встановлене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 25 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: