Дата документу 20.05.2020
Справа № 320/1290/17-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року місто Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

за участі:

представника скаржника Гречко С.В. (в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon»),

державного виконавця Капасюк О.В., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця по беззастережному стягненні 20% суми з її пенсії протиправними і такими, що не відповідають законодавству про соціальні гарантії та зобов`язати Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виправити текст постанови «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 07.11.2019, доповнивши текст другого пункту постанови таким реченням: «Встановити, що сума стягнення за виконавчим провадженням коригується таким чином, щоб сума пенсії, яка залишиться після стягнення, і буде перерахована для виплати на її картку була не менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законом. При зміні прожиткового мінімуму і розміру пенсії проводиться перерахунок суми стягнення».

Подану скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 21.11.2019 нею отримано від Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області постанову «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №60444022» від 07.11.2019. Цією постановою стягнення звернуто на отримувану нею пенсію: «Здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20%». Вона отримує пенсію за віком. Пенсійні виплати для неї є єдиним джерелом існування, це єдиний отримуваний нею дохід, призначена їй пенсія становить на грудень 2019- 1651,06 грн., 20% від неї це 330,21 грн, відповідно, після стягнення, їй на місяць залишиться 1320,85 грн. що становить суму набагато меншу ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений з 1 грудня -1638 грн.

Тобто сума пенсії, яку вона, як внутрішньо переміщена особа, отримає від Пенсійного фонду на картку Ощадбанку (постанова КМУ №637, від 05.11.2014) буде менша ніж встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Прийняттям постанови про беззастережне стягнення 20% з її пенсії порушено її право на існування, оскільки отримуючи пенсію нижче прожиткового мінімуму вона поставлена в умови, у яких неможливо підтримувати достатній рівень життя, що включає харчування, одяг, житло. Цією постановою її поставлено в умови за межами виживання, що є брутальним порушенням законодавства України. Також у ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено термін не «20% пенсії» а «За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії».

Представник скаржника ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав вимоги скарги, просив її задовольнити.

Державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Капасюк О.В. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, в задоволенні скарги просила відмовити за відсутністю підстав. У своєму відзиві вказує, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження 60519355 відносно боржника ОСОБА_1 , а саме: - виконавчий лист № 320/1290/17-ц, виданий 25.10.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області надмірно виплаченої грошової допомоги в розмірі 5817,29 грн (ВП 60444022); виконавчий лист № 320/1290/17-ц, виданий 25.10.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області судових витрат у розмірі 1921,00 грн (ВП 60507745). 29.10.2019 до відділу державної виконавчої служби надійшла заява від Управління захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, що залишок по ВП № 60444022 для стягнення складає 4312,93 грн. Отже, заборгованість по ВП 60444022 складала заборгованість у розмірі 4312,93 грн, виконавчий збір у розмірі 431,29 грн та витрати на організацію та проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн, а всього на загальну суму 4944,22 грн. Заборгованість по ВП № 60507745 складала заборгованість у розмірі 1921,00 грн, виконавчий збір у розмірі 192,10 грн та витрати на організацію та проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн, а всього на загальну суму 2313,10 грн.

Таким чином, за двома виконавчими провадженнями загальна сума складає 7257,32 грн. У зв`язку з чим на вищезазначену суму заборгованості нею, керуючись ст.68. 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.11.2019, яка у встановленому законом порядку була направлена до Мелітопольського об`єднаного управління ПФУ та боржнику ОСОБА_1 . Викладені у скарзі обставини свідчать про невикористання права на звернення до суду із питанням заміи способу виконання рішення суду. Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає зменшення стягнення у процентних відсотках до прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

У судове засідання представник стягувача- Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій просить розглянути справу за її відсутності за наявними у справі матеріалами. В своїх запереченнях на скаргу зазначає, що проти скарги заперечують і вважають її необґрунтованою, а вимоги ОСОБА_1 такими, що не можуть бути задоволені. Зазначають, що оскільки відповідачем, тобто ОСОБА_1 не були виконані рішення судів у добровільному порядку, а також відповідач не звертався до суду з заявою щодо відстрочення або розстрочення виконання рішення/встановлення чи зміни способу або порядку його виконання, тому стягувач і був змушений звернутися до виконавчої служби для примусового виконання рішень суддів (Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31.01.2018, постанова Апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2018 по справі № 320/1290/17; постанова Запорізького апеляційного суду від 27.03.2019 по справі № 320/1290/17). Державний виконавець, керуючись ст. 26 Закону, розпочав примусове виконання рішення на підставі виконавчих документів за заявами стягувача про примусове виконання рішення та його подальші дії зі звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу є такими, що відповідають чинному законодавству. Також вказує, що виходячи з положень чинного законодавства фактична виплата пенсії за виключенням відрахувань може становити і 50 % її розміру.

Крім того, просить суд врахувати, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як отримувач грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505. Крайній період призначення грошової допомоги з 23.12.2019 по 22.06.2020 у розмірі 1000,00 грн., щомісячно. Крім того, ОСОБА_1 входить до складу домогосподарства, яке отримує житлову субсидію починаючи з травня 2019 по березень 2020 у готівковій формі у розмірі 15522,16 грн. Отже, твердження ОСОБА_1 щодо ставлення її в умови за межами виживання є недоречними. До того ж, на думку управління, боржник зловживає своїми процесуальними правами з метою перешкоджанню судочинству, виконанню рішення суду, повернення бюджетних коштів шляхом подання безпідставних заяв до судів різних інстанції.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Мелітопольському міськрайонному відділі ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 60519355 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області за виконавчим листом № 320/1290/17-ц, виданим 25.10.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області надмірно виплаченої грошової допомоги в розмірі 5817,29 грн (ВП 60444022) та за виконавчим листом № 320/1290/17-ц, виданим 25.10.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області судових витрат у розмірі 1921,00 грн (ВП 60507745).

07.11.2019 державним виконавцем Капасюк О.В. винесено постанову ВП № 60444022, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 у Мелітопольському управлінні ПФУ в розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 7257,32 грн. Постанову винесено при примусовому виконанні та направлено на виконання до Мелітопольського управління ПФУ.

Згідно довідки, надісланої представником Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області та їй відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, призначено допомогу на проживання з 01.06.2015 (сума в розмірі 5817,29 грн за період 01.06.2015-18.06.2015 та 19.06.2015-18.12.2015 підлягає стягненню); виплату поновлено з 21.12.2015; з 23.12.2019 по 22.06.2020 у розмірі 1000,00 грн., щомісячно.

Вирішуючи питання обґрунтованості скарги, суд керується наступним.

Стаття 447 ЦПК України встановила, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як передбачено ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", діючого на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

До переліку заходів примусового виконання рішень відносяться наступні: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (ст. 10 зазначеного Закону)

Порядок звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника визначено Розділом 9 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З викладеного вбачається, що діючим законодавством визначено максимальний розмір відрахування з пенсії боржника, і саме державний виконавець вказує розмір відрахувань при направленні виконавчого документу на виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд звертає увагу на те, що на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови ним не було виявлено наявність у боржника на праві власності рухомого або нерухомого майна і, в порушення вимог передбачених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», останнім не було надано державному виконавцю відомостей про наявність у нього на праві власності іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення. Протилежного в судовому засіданні не зазначено.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Згідно з запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов`язковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу, слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника - боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин щодо виконання судового рішення.

Отже, встановивши, що божник ОСОБА_1 отримує пенсію, окрім того, отримує щомісячну допомогу як внутрішньо переміщена особа для покриття витрат на проживання, суд враховує права та інтереси стягувача, який має право на своєчасне та повне виконання судового рішення.

Тому, на підставі вищевикладеного, зважаючи на загальну суму заборгованості скаржника за виконавчим провадженням, відсутність у боржника наміру в добровільному порядку сплачувати заборгованість за виконавчим документом, суд вважає, що державний виконавець обґрунтовано виніс постанову про звернення стягнення на пенсійні виплати боржнику за зведеним виконавчим провадженням у розмірі 20% від нарахованої до виплати пенсії. Отже, дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, що вказує на відсутність підстав для задоволення скарги.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи, що виконавчі дії, вчинені державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду здійснені в межах чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги скарги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, 258-259, 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 25.05.2020.

Суддя: Ю.В. Ковальова