Номер провадження: 22-ц/813/2226/20
Номер справи місцевого суду: 522/7337/18
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ректора Одеського державного університету внутрішніх справ Катеринчука Івана Петровича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року по цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання в ад`юктурі, -

ВСТАНОВИВ:

ІІ.ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Приморського районного суду м. Одеси 26.04.2018 року надійшов позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за період навчання в ад`юнктурі у розмірі 60 021, 21 грн. та стягнення судових витрат.

При цьому посилаючись на те, що у 2014 році між Одеським державним університетом внутрішніх справа, ОСОБА_1 та Головним управлінням МВС України в Одеській області було укладено договір про підготовку ад`юнкта денної форми навчання за рахунок державного замовлення від 10.07.2014 року. Відповідно до умов вказаного Договору, а саме п.2.1, Університет зобов`язався, зокрема, зарахувати відповідача наказом університету в якості ад`юнкта на навчання строком на 3 роки; організувати проведення планових занять та прийняття кандидатських іспитів за спеціальністю; надати можливість користуватись бібліотекою, читальними залами та іншими об`єктами навчальної бази університету; виплачувати відповідачеві грошове утримання. У свою чергу, основними зобов`язанням відповідача за вказаним договором було: дотримання всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів для вищих навчальних закладів МВС України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року №309; по завершенню трирічного строку навчання закінчити роботу над дисертацією та подати її на розгляд спеціалізованої вченої ради; відпрацювати не менша трьох років в органах внутрішніх справ в органах МВС України за розподіленням.

Зазначили, що відповідач служив в органах внутрішніх справ з 13.08.2001 року по 30.04.2015 року, мав звання «майор міліції», в займаній посаді ад`юнкта денної форми навчання докторантури та ад`юнктури перебував з 01.11.2013 року. Підставою для його звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та відрахування з ад`юнктури університету став той факт, що 30.04.2015 року об 11 год. 30 хв. у м. Одеса на вул. Розкидайлівській, біля будинку №1, між активістами організації « Правий сектор » та відповідачем стався інцидент, пов`язаний зі знаходженням в салоні автомобіля відповідача георгіївських стрічок, стрічок із кольорами прапора Російської Федерації. При цьому, в салоні автомобіля відповідача також знаходилась фуражка, два шеврони та жилетка співробітника міліції. Вказували, що після інциденту відповідач наполягав на звільненні та наказом Університету від 30.04.2015 року №37 о/с за поданням від 30.04.2015 року ОСОБА_1 звільнено з ОВС за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 зі змінами та доповненнями. У рамках службового розслідування, проведеного якого призначено наказом Університету від 30.04.2015 року №100, було встановлено, що відповідач розмістив у салоні свого автомобіля антипатріотичну символіку сепаратистського прояву, а саме георгіївські стрічки та стрічку з ОВС. Посилалась на те, що тим самим відповідач продемонстрував неповагу до інтересів суспільства та держави, а також дискредитував звання рядового та начальницького складу ОВС. Унаслідок проведеного службового розслідування щодо перевірки зазначеного факту, за поданням від 30.04.2015 року, рапортів від 30.04.2015 року начальника докторантури та ад`юнктури Університету щодо незнаходження на робочому місці відповідача та відсутності його звернення за наданням дозволу на керування автотранспортом, відповідача було звільнено з ОВС у запас Збройних Сил України за пунктом 66 (за дискредитацію) Положення від 29.07.1991 року №114. З огляду на викладені обставини вважають, що відповідач відповідно до умов Договору від 10.07.2014 року та законодавства повинен відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальних закладах. Згідно розрахунку позивача, у період навчання ОСОБА_1 на навчання останнього витрачено бюджетних коштів у розмірі 60 021, 21 грн.. Добровільно вказані витрати відповідач не відшкодував, тому Університет звернувся до суду з дійсним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року у задоволенні позовних вимог Одеського державного університету внутрішніх справ було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що правовідносини сторін за договором від 10.07.2017 року були припиненні за згодою сторін унаслідок звільнення відповідача за власним бажанням, підстав для відповідальності ОСОБА_1 згідно розділу 3 Договору судом не встановлено, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог Одеського державного університету внутрішніх справ.

13 березня 2019 року ректором Одеського державного університету внутрішніх справ Катеринчуком Іваном Петровичем було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ та відраховано з ад`юнктури внаслідок службового розслідування, за поданням рапортів від 30.04.2015 року начальника докторантури та ад`юнктури Університету щодо незнаходження на робочому місці відповідача та відсутності його звернення за наданням дозволу на керування автотранспортом, його звільнено з ОВС у запас Збройних сил за пунктом 66 (за дискредитацію).

Апелянт в обґрунтування заявлених вимог посилається на низку підзаконних актів, зокрема: Інструкцію про організацію підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у вищих навчальних закладах та науково-дослідних установах Міністерства внутрішніх справ України.

15 травня 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Довженко О.Ю. було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

При цьому представник відповідачаказує, що ОСОБА_1 було подано позов про скасування наказів, поновлення на посаді, визнання висновку недійсним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по справі №815/6606/15. За результатами розгляду справи судом визнано протиправним та скасовано накладення адміністративного стягнення на ад`юнкта денної форми навчання докторантури та ад`юнктури майора міліції ОСОБА_1 ; також судом було визнано протиправним та скасовано наказ Одеського державного університету внутрішніх справ від 1 травня 2015 року №39 о/с «По особовому складу», яким внесено зміни до пункту 2 наказу Одеського державного університету внутрішніх справ №37 о/с. Тобто, пункт 2 наказу Одеського державного університету внутрішніх справ №37 о/с від 30.04.2015 року про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 66 (за дискредитацію) замість звільнення його за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) було скасовано судом апеляційної інстанції.

Зазначає, що вказана обставина встановлювалась судом першої інстанції, а отже, апелянт ігноруючи преюдиційні обставини та факти встановлені судами раніше має намір без достатніх правових підстав витребувати грошові кошти у відповідача.

Представник відповідача також наголошує на тому, що апелянт в обґрунтування доведеності апеляційної скарги посилається на підзаконні акти, що втратили чинність.

Разом з тим, правовідносини між сторонами врегульовано Договором від 10.07.2017 року.

10.04.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Кравця Ю.І було відкрито провадження за апеляційною скаргою ректора Одеського державного університету внутрішніх справ Катеринчука Івана Петровича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року по цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання в ад`юктурі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням № 5254 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

11.11.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В. та призначено до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 служив в органах внутрішніх справ з 13.08.2001 року по 30.04.2015 року, мав звання «майор міліції», в займаній посаді ад`юнкта денної форми навчання докторантури та ад`юнктури перебував з 01.11.2013 року. Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 30.04.2015 року № 37 о/с «По особовому складу», відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ 30.04.2015 року у запас Збройних сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону № 565-XII підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. було відступлено від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Водночас слід зазначити, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

На підтвердження викладеного висновку слід зауважити, що 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розгляд даної справи належить до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Не з підстав визначених доводами апеляційної скарги, а з підстав порушення судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно із ст. 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права щодо підвідомчості спору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ректора Одеського державного університету внутрішніх справ Катеринчука Івана Петровича - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року- скасувати.

Провадження у справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання в ад`юктурі - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 20 травня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

А.П. Заїкін