Справа № 206/1121/20
Провадження № 2/206/549/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача Хорішко О.М.,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення представників відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 . Позивач ОСОБА_1 , є єдиним сином та спадкоємцем спадкодавця ОСОБА_3 . Після встановлення факту смерті батька позивач звернувся до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Матір позивача - ОСОБА_4 у Восьмій дніпровській державній нотаріальній конторі відмовилась від спадщини на користь позивача. Під час формування спадкової справи нотаріусом було запропоновано позивачу надати відповідну довідку з переліком осіб, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини. Позивач надав довідку, але вона є недійсною на територій України, оскільки видана КП «Служба єдиного замовника Ворошиловського району» м. Донецьк. 14.02.2020 нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зазначений вище автомобіль, з підстав відсутності довідки з переліком осіб, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини. Вищезазначена постанова є такою, що порушує права позивача як спадкоємця, оскільки спадщина ним була прийнята та вчинені усі можливі необхідні дії для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Надання довідки житлово-експлуатаційної організації з місця проживання спадкодавців, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, не може вимагатися, в зв`язку із чим позивач просив скасувати постанову державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріально контори Хорішко Олени Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.02.2020 та зобов`язати Восьму Дніпровську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 , на ім`я сина померлого ОСОБА_1 (а.с. 2-6, 21-22).

Позивач позов підтримав, просив позов задовольнити повністю (а.с. 78-79).

Представник відповідача - державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори та зазначила, що нотаріус не може бути відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних із нотаріальною дією. Довідка про склад родини № 2356 від 25.09.2019, видана КП «Служба єдиного замовника Ворошиловського району» м. Донецьк. не є дійсною, а Лист Міністерства юстиції України від 03.03.2016 року № 1535/13/32-16 «Щодо надання роз`яснення» не є підзаконним актом та на підставі нього не були внесені зміни до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с. 25).

Також представником відповідача - державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. було подано заперечення, відповідно до яких було зазначене наступне. Довідка за № 2356 від 25.09.2019 про місце реєстрації та склад родини на день смерті ОСОБА_3 , видана КП «Служба єдиного замовника Ворошиловського району» м. Донецька, на території України не є легетивною. Тому спадкоємцю було роз`яснено, що в такому випадку необхідно звернутися до суду для встановлення цього факту, а саме визначення кола спадкоємців. Згідно закону про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріус не має права визначати коло спадкоємців за будь-якими іншими документами. Якщо нотаріус не може встановити факт (споріднення, коло спадкоємців, та інше) згідно поданих документів, то видає постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, для того щоб спадкоємець звернувся до суду для встановлення вищевказаного факту. Серед переліку згідно якого нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності зазначеному у ст. 7 Закону України «Про нотаріат» відсутні листи та рекомендації Міністерства юстиції. Підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії. Проте, у заявленому позові відсутні посилання на порушення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також ОСОБА_5 послалася на постанову Верховного Суду від 19.03.2018 по справі № 754/16825/15-ц, в якій було встановлено, що доводи касаційної скарги про те, що жодним законом не передбачено такий спосіб захисту як вимога про зобов`язання вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусами відповідно до Закону України «Про нотаріат» (а.с. 75-77).

Представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили у позові відмовити. Представник відповідача Хорішко О.М. додатково зазначила, що її дії вчинені відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами та вона не має право встановлювати коло спадкоємців та приймати довідки з окупованих територій. Позивач має встановити коло спадкоємців через суд і вже потім звертатися до нотаріальної контори (а.с. 78-79).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

13.03.2020 позивачем до канцелярії суду було подано позовну заяву з додатками про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії(а.с. 1-16).

17.03.2020 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк 3 дні з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків (а.с. 19).

02.04.2020 засобами електронного зв`язку до канцелярії суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 17.03.2020 (а.с. 21-22).

06.04.2020 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 04.05.2020 (а.с. 23).

16.04.2020 до канцелярії суду надійшла заява від представника відповідача - державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. про розгляд справи без участі Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 25).

04.05.2020 судом витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та продовжено термін підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 19.05.2020 (а.с. 26).

08.05.2020 до канцелярії суду надійшла засвідчена копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (а.с. 31-49).

19.05.2020 в судовому засіданні судом було долучено Лист «Щодо надання роз`яснення», визнано явку нотаріуса обов`язковою для надання пояснень в судовому засіданні по суті спору, розгляд справи призначено по суті на 27.05.2020 (а.с. 51).

27.05.2020 судом долучено до матеріалів справи письмові заперечення, заслухано вступне слово позивача та представників відповідача, заслухано відповіді на поставлені питання, з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах справи (а.с. 78-79).

27.05.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно копії довідки від 15.01.2018 № 1201-689570 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , взято на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

14.02.2020 нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 , з підстав відсутності довідки з переліком осіб, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкоємцем на день його смерті, оскільки довідка надана ОСОБА_1 не є дійсною на території України (а.с. 12, 49).

У свідоцтві про народження ОСОБА_1 батьками зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується його копією (а.с. 13, 48).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір КОРИЧНЕВИЙ є ОСОБА_3 (а.с. 14, 47).

Відповідно до копії довідки № 2355 від 25.09.2019, виданої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 2 особи:, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ОСОБА_3 був зареєстрований за даною адресою з 08.02.2005 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , знятий з обліку з 24.05.2019 (а.с. 19, 46).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер у місті Донецьк, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 16, 34).

18.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 32).

18.09.2019 ОСОБА_4 звернулася до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття належної їй за законом частки у спадщині на користь її сина ОСОБА_1 (а.с. 33).

14.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 45).

21.06.1984 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб. ОСОБА_7 змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 (а.с. 44).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, представниками відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат», нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють певні нотаріальні дії, в т.ч. видають свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 66 Закону України «Про нотаріат», встановлено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначений статтею 67 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно ст. 46, 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.п. 1-3 Глави 7 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Слід зазначити, що нотаріуси з 01 лютого 2017 отримали безпосередній доступ до Державного реєстру актів цивільного стану громадян (наказ Міністерства юстиції України від 26 грудня 2016 року № 3773/5).

Так, у пункті 4 Інформаційного листа, виданого спільно Відділом методичного забезпечення та інформаційно-аналітичної роботи НПУ та Комісією НПУ з питань співробітництва з органами державної влади та місцевого самоврядування 29 червня 2017 року «Про деякі питання оформлення спадкових прав на майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України та на території проведення антитерористичної операції. Особливості відчуження нерухомого майна, що знаходиться на непідконтрольній Україні території» (далі Інформаційний лист) роз`яснено що відповідно до статтей 1268 та 1269 ЦКУ прийняття спадщини здійснюється шляхом: 1) подання заяви про прийняття спадщини; 2) постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у разі якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї; 3) малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 ЦК України.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус, серед іншого, вправі витребовувати додаткові відомості щодо наявності/відсутності інших спадкоємців (осіб, які закликаються до спадкування) шляхом направлення запитів до уповноважених на те органів.

З огляду на те, що є труднощі в отриманні такої інформації на непідконтрольній Україні території, відомості про наявність/відсутність осіб, які постійно проживали, тобто були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини зазначаються спадкоємцями у відповідних заявах.

При цьому, нотаріус має роз`яснити спадкоємцям положення статті 27 Закону України «Про нотаріат» щодо відповідальності за подання неправдивих відомостей, а також наслідки прийняття спадщини іншими спадкоємцями (за згодою спадкоємців або через суд) з урахуванням норм статті 1280 ЦК України, яка передбачає порядок перерозподілу спадщини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 15.05.2019 по справі № 221/3306/17.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, серед яких: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5 при заведені спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведеної спадкової справи іншими нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийняття заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Отже, повторне заведення спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим.

Відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до статей 1258, 1261 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги як син. Іншими спадкоємцями першої черги, окрім нього, є його мати, дружина спадкодавця, яка відмовилася від належної їй за законом частки у спадщині на користь її сина ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , таким чином місцем відкриття спадщини за спадкодавцем є Восьма Дніпровської державної нотаріальної контори, а державний нотаріус Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори мав виходити з того кола спадкоємців, які звернулися з відповідними заявами про прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи, є син спадкодавця - позивач.

Доказом того, що інші спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори з відповідною заявою є відсутність такого звернення в матеріалах спадкової справи.

Аналогічні норми містить і підзаконний нормативний акт: так, відповідно до п.п. 3.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок), якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Відповідно до п. 4 глави 10 цього Порядку для отримання свідоцтва про право на спадщину усі спадкоємці, які бажають прийняти спадщину, мають звернутись до нотаріуса з певними заявами, які є підставами для заведення спадкової справи: спадкоємці за законом чи заповітом з заявою про прийняття спадщини; спадкоємці, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

П.п. 4.14 глави 10 Порядку встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

З аналізу вищезазначених норм слід дійти висновку, що при прийнятті рішення про видачу спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, нотаріус повинен не тільки прийняти надані спадкоємцем документи, але й має активний обов`язок пересвідчитись самостійно у наявності відомостей про час та місце відкриття спадщини, визначити коло осіб, які можуть бути спадкоємцями, а також отримати дані про те, хто, у передбачений законом спосіб та термін, прийняв спадщину.

В порушення зазначених вище вимог, при відмові у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , нотаріус не здійснив активних дій з встановлення кола осіб, які можуть бути спадкоємцями та осіб, які були зареєстровані разом зі спадкодавцем.

Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Згідно ст. 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Інформаційного листа Нотаріальної палати України «Деякі питання оформлення спадкових прав на майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України та на території проведення антитерористичної операції», якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна-місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Якщо спадкодавець, був зареєстрований та проживав на непідконтрольній Україні території, місце відкриття спадщини не прив`язується до місця проживання спадкодавця (загальне правило статті 1221 ЦК України), а встановлюється місцем подання першої заяви або вимоги кредиторів.

Наказом «Про затвердження Змін до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Міністерства юстиції України від 04.12.2017 № 3851/5, у підпункті 1.8 пункту 1 глави 2 розділу II слова «нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім`ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання» замінити словами «нотаріусу подається відповідна заява відчужувача», а Наказом «Про затвердження Змін до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Міністерства юстиції України № 2785/5 від 27.08.2018 взагалі цю норму виключили.

З часу відкриття спадщини інші спадкоємці за законом, окрім позивача, не звернулись з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Відповідно до п. 1.13 глави 10 розділу ІІ Порядку вчиненні нотаріальних дій нотаріусами України, місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Якщо останнє місце проживання спадкодавця було на території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, нотаріусу подається відповідна заява спадкоємця.

З метою дотримання прав і свобод осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, та у зв`язку з надходженням до Міністерства юстиції України численних звернень громадян щодо витребування нотаріусами довідок житлово-експлуатаційних організацій при заведенні спадкових справ та видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті осіб, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, Міністерством Юстиції України у Листі від 03.03.2016 № 1535/13/32-16 було надано роз`яснення, відповідно до якого, надання довідки житлово-експлуатаційної організації з місця проживання спадкодавців, які проживали та були зареєстровані на території проведення антитерористичної операції, не може вимагатися.

Як спадкоємиць за законом, позивач має право на отримання спадщини після смерті свого батька.

Спадкодавець ОСОБА_3 проживав у м. Донецьк Донецької області, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території.

Однак м. Донецьк Донецької області розташоване на не підконтрольній Україні території, де проводиться Операція об`єднаних сил, а до того - антитерористична операція. Державні органи України там не функціонують. Тому отримати в м. Донецьк Донецької області довідку з переліком осіб, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивач не може.

Позивач не може впливати на перебіг здійснення операції об`єднаних сил на сході України та передбачити термін закінчення проведення ООС в населеному пункті, де помер його батько. Отже час, коли м. Донецьк Донецької області буде повернуто під контроль України, позивачу невідомий.

Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014 № 1085-р, місто Донецьк Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Така невизначеність є підставою для повної втрати через певний час позивачем можливості отримати спадщину після смерті батька, а саме автомобіль марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 .

З огляду на те, що на сьогодні фактично є неможливим отримання відомостей про наявність/відсутність осіб, які постійно проживали, тобто були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, такі відомості зазначаються спадкоємцями, які звернулись за оформленням спадщини, у відповідних заявах на ім`я нотаріуса. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям положення статті 27 Закону України «Про нотаріат» щодо відповідальності за подання неправдивих відомостей.

Крім того, нотаріус роз`яснює спадкоємцям положення статей 1272, 1280 ЦК України, а саме порядок та наслідки прийняття спадщини іншими спадкоємцями, які пропустили строк для прийняття спадщини з поважної причини, і яким рішенням суду визначено додатковий строк, достатній для подання ними заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за спадкодавцем, який помер на непідконтрольній Україні території, у зв`язку з відсутністю довідки з переліком осіб, які проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тягне за собою безповоротне порушення права позивача.

Статтею 50 Закону «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

На підставі викладеного, можливо зробити висновок про те, що позивачем зроблено усі необхідні дії, які передбачені законом для отримання свідоцтва.

Враховуючи зазначене, суд вважає безпідставною відмову державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріально контори Хорішко Олени Миколаївни у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За таких обставин постанова нотаріуса державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріально контори Хорішко Олени Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.02.2020 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання Восьму Дніпровську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 , на ім`я сина померлого ОСОБА_1 , то суд зазначає таке.

Як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо.

Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини).

Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріусу, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 № 2, при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити.

Суд не може в таких справах замість скасування нотаріальних дій визнавати недійсними посвідчені угоди; сам вирішувати питання про відповідні дії (наприклад, дозволити подарувати чи продати певне майно замість зобов`язання нотаріального органу виконати відповідну нотаріальну дію); зобов`язати орган, що виконує нотаріальні дії, вчинити дію, яка суперечить закону (посвідчити договір дарування державним підприємством своєму працівникові жилого будинку при відсутності на це дозволу власника тощо), або вчинити нотаріальну дію у зв`язку з поданням суду документів чи доказів, відсутність яких у заявника викликала відмову у вчиненні цих дій, оскільки зазначена обставина є підставою для нового звернення до нотаріального органу, а не для скасування його постанови.

Виходячи із вищевикладеного, суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено, в даному випадку слід ухвалити рішення яким зобов`язати Восьму Дніпровську державної нотаріальну контору вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 по спадковій справі № 464/2019 на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 , на ім`я сина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 19.03.2018 по справі № 754/16825/15-ц.

Суд відхиляє доводи, наведені представниками відповідача в судовому засіданні та зазначені у запереченнях, оскільки вони зводяться фактично до власного тлумачення норм діючого законодавства України, яке полягає в буквальному розумінні норми права, а не в сукупності та нехтування роз`ясненнями, наданими Міністерством Юстиції України, які хоча й мають рекомендаційний характер, однак спрямовані для тлумачення правових норм, у зв`язку з тим, що норми права мають загальний і абстрактний характер і не завжди зрозумілий їх зміст, водночас як реальні суспільні відносини завжди конкретні, мають ряд індивідуальних особливостей та враховуючи ситуацію, яка склалася на території м. Донецьк, дані лист є актуальним.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволеннючастково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 27, 34, 46, 46-1, 47, 49, 50, 66, 67, 68 Закону України «Про нотаріат» ст. ст. 15, 16, 1216-1222, 1258, 1261, 1268-1270, 1274, 1280 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд. 3, ) про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріально контори Хорішко Олени Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.02.2020.

Зобов`язати Восьму Дніпровську державну нотаріальну контору вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 по спадковій справі № 464/2019 на спадкове майно, яке складається з автомобіля марки GEELY моделі FE-1, 2012 року випуску, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір НОМЕР_3 , на ім`я сина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Стягнути з Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.05.2020.

Головуючий суддя: К.С. Маштак