КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/95/20
Провадження № 22-ск/824/25/2020
У Х В А Л А

28 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року у справі № 231/14 за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

27 травня 2020 року до Київського апеляційного суду як до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року у справі № 231/14 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення цього строку, повертається (частина сьома статті 454 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 42 ЦПК України у справах про оскарження рішення третейського суду, оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу учасниками справи є учасники (сторони) третейського розгляду; особи, які не брали участі у третейському розгляді, якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки; а також сторони арбітражного розгляду.

Стаття 2 Закону України «Про третейські суди» визначає, що сторонами третейського розгляду є позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред`явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред`явлено позовні вимоги.

Із надісланих письмових матеріалів вбачається, що ОСОБА_1. є відповідачем за позовом ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто стороною третейського розгляду, тому може оскаржити рішення третейського суду протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 231/14 було ухвалено 25 березня 2014 року, а із заявою про скасування цього рішення заявник звернувся засобами поштового зв`язку лише 21 травня 2020 року, тобто більш ніж через три роки з дня ухвалення рішення третейським судом.

У заяві про скасування вказаного рішення третейського суду ОСОБА_1 порушував питання про поновлення строку на подання цієї заяви, посилаючись на те, що розгляд справи у третейському суді відбувся без його присутності, оскаржуване рішення ним не отримувалося, а про його існування він дізнався лише 6 березня 2020 року після отримання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Так, у частині другій, третій статті 389-1 ЦПК України 2004 року, в редакції, чинній на час прийняття третейським судом рішення, зазначено, що заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Посилання в заяві на те, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущено з поважних причин, оскільки заявника не було повідомлено про розгляд справи третейським судом, а тому такий строк підлягає поновленню, безпідставні, оскільки заявник є стороною у справі, яка розглянута третейським судом, а саме відповідачем, відтак строк для нього на оскарження рішення третейського суду від 25 березня 2014 року закінчився ще у 2014 році.

При цьому положення статті 454 ЦПК України не передбачають можливості поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду. Частина сьома статті 454 України містить імперативну норму, якою встановлені наслідки подання такої заяви після встановленого частинами п`ятою або шостою цієї статті строку.

Отже, строк, передбачений пунктом 1 частиною п`ятою статті 454 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є безумовною підставою для повернення поданої заяви.

Доводи заявника про те, що строк на оскарження рішення третейського суду не пропущено, оскільки його оскарження відбулося в межах дев`яноста днів з моменту коли заявник дізнався про його існування, правового значення для правильного вирішення справи не мають, оскільки заявник є стороною у справі, а тому преклюзивний строк для нього на оскарження рішення третейського суду закінчився після закінчення дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом.

Іншого порядку обчислення строку на оскарження рішення третейського суду процесуальне законодавство не містить.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювался Верховним Судом, зокрема в постановах від 23 січня 2020 року у справі № 824/207/19 (провадження № 61-20960ав19), від 6 лютого 2020 року у справі № 4823/2758/19 (провадження № 61-21418ав19) та від 21 травня 2020 року у справі № 824/19/20 (провадження № 61-4015ав20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведені обставини у контексті положень частини сьомої статті 454 ЦПК України, яка не надає суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, встановленого частинами п`ятою цієї статті, заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року у справі № 231/14 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись статтею 454 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 березня 2014 року у справі № 231/14 за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 28 травня 2020 року.

Суддя Н.В. Ігнатченко