Справа № 565/152/20
Провадження № 2/565/325/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняКовальчук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 42839,02 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 14.09.2018, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 35000,00 грн. на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 не виконав умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, що були ним передбачені, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 15.01.2020 складається з 34659,90 грн. заборгованості за тілом кредиту; 7735,19 грн. заборгованості за процентами та комісією за користування кредитом; крім того, Банком нараховано боржнику 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 398,79 грн., та втрати від інфляції у розмірі 45,14 грн.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково та зазначив, що у період з 07.03.2017 по 07.03.2020 він проходив військову службу за контрактом, у зв`язку з чим на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважає безпідставним нарахування йому за цей період штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. Крім того, відповідач просив врахувати, що за час користування кредитом він сплатив 4950,31 грн., а тому вважає обґрунтованою кінцеву суму боргу по поверненню кредиту в сумі 30049,69 грн.

З відповіді Банку на відзив ОСОБА_1 вбачається, що наявність у нього передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг у виді звільнення від сплати процентів та штрафних санкцій не оспорюється. Разом з тим, до переліку передбачених вищезазначеною нормою платежів, від сплати яких звільняються військовослужбовці, не входить комісія, яка була передбачена п.п.6.6.2, 6.8 Заяви на встановлення кредитної лінії як складової частини кредитного договору. Із змісту відповіді на відзив вбачається також, що Банк вважає обґрунтованим нарахування ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання та втрат від інфляції, які за своєю природою є не штрафними санкціями чи процентами, а відповідальністю за порушення грошового зобов`язання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. На підставі ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 заповнив та підписав Заяву про приєднання № 526623615 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), отримавши, як вбачається із змісту цієї заяви, кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок з кредитним лімітом 35000,00 грн. строком кредитування на 60 місяців, на умовах сплати процентів у розмірі 0,001 % річних за користування кредитними коштами, зі сплатою комісійної винагороди за обслуговування використаної частини встановленого кредиту у розмірі 3,2 % від використаної частини, без комерційної винагороди за обслуговування невикористаної частини кредиту, з щомісячним обов`язковим платежем у розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитом. Укладення у такий спосіб між сторонами кредитного договору та користування кредитними коштами відповідачем не оспорюється.
Із змісту позовної заяви та виписок по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що під час дії кредитного договору ним допущено несвоєчасне внесення платежів по кредиту, що відповідно до умов укладеного договору потягнуло настання строку повернення усіх кредитних коштів та виконання інших грошових зобов'язань за кредитним договором. Настання на момент розгляду справи строку повернення кредитних коштів у повному обсязі відповідачем у відзиві на позов не оспорюється.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 15.01.2020 за вказаним кредитним договором становить 42839,02 грн. і складається із: заборгованості за основним боргом 34659,90 грн.; заборгованості за процентами та комісією за користування кредитом 7735,19 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу 297,34 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 101,45 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 28,40 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 16,74 грн.

Із змісту наданого розрахунку, а також виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 02.10.2018 по 08.11.2019 ним використано кредитних коштів на загальну суму 91803,46 грн., при цьому повернуто коштів на суму 64155,81 грн., і залишок неповернутої частини кредитних коштів станом на 15.01.2020 складає 34659,90 грн. Відповідач ОСОБА_1 , стверджуючи у відзиві, що до розрахунку безпідставно не включено 4950,31грн., які він сплатив за час користування кредитом, будь-яких платіжних документів у підтвердження здійснення ним повернення кредитних коштів у такій сумі та неврахування цієї суми у виконаному Банком розрахунку заборгованості, до суду не подав. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не довів повернення кредитних коштів у більшому розмірі, ніж зазначено у розрахунку заборгованості, суд вбачає правові підстави для стягнення з нього на користь Банку заборгованості по поверненню тіла кредиту у розмірі, зазначеному позивачем 34659,90 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 26.10.2018 по 05.11.2018 ОСОБА_1 нараховано 12688,50 грн. процентів за кредитом, з яких погашено 4950,31 грн., заборгованість за процентами складає 7735,19 грн.

Як вбачається із записів у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , з 07.03.2017 він був зарахований на військову службу за контрактом, і виключений зі списків військової частини 07.03.2020. Отже, виходячи з положень ч.9 ст.1, ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у вищезазначений період ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця. Наявність у відповідача такого статусу позивачем у відповіді на відзив не спростовується.

Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

В Україні з 17.03.2014 і по даний час діє особливий період, дану обставину суд визнає загальновідомою та такою, що відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Отже, нарахування Банком процентів за користування кредитом ОСОБА_1 як військовослужбовцю у період з 26.10.2018 по 05.11.2019 на загальну суму 12688,50 грн., а також заявлену вимогу про їх стягнення в сумі 7735,19 грн. суд вважає необґрунтованими та не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Суд вважає неспроможними наведені у відповіді на відзив доводи позивача про те, що вищезазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки частиною 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» його не звільнено від сплати комісії, а така комісія була передбачена умовами укладеного між сторонами договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості чітко та однозначно вбачається, що за розрахунками Банку, заборгованість ОСОБА_1 за процентами станом на 15.01.2020 складає 7735,19 грн., а заборгованість за комісією на вказану дату відсутня, оскільки нараховану відповідачу комісію за період з 02.10.2018 по 25.02.2019 в розмірі 1902,66 грн. ним станом на 15.01.2020 сплачено у повному обсязі.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст.625 ЦК України вказує на те, що такі нарахування носять компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, три проценти річних та втрати від інфляції не є процентами, штрафними санкціями чи пенею за невиконання зобов`язань, а тому від їх сплати на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці не звільняються.

За таких обставин обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 297,34 грн. трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання з повернення основної суми боргу, а також інфляційних втрат від прострочення виконання грошового зобов`язання з її повернення в сумі 28,40 грн. Одночасно, оскільки суд визнав безпідставним нарахування ОСОБА_1 процентів за кредитом за період з 26.10.2018 по 05.11.2019, безпідставною є вимога про стягнення з нього 101,45 грн. трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання з повернення процентів, а також інфляційних втрат від прострочення виконання грошового зобов`язання з їх повернення в сумі 16,74 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, визнаний судом обґрунтованим, складається із: заборгованості по поверненню тіла кредиту 34659,90 грн., трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання з повернення основної суми боргу - 297,34 грн., інфляційних втрат від прострочення виконання грошового зобов`язання з її повернення - 28,40 грн., і загальна сума коштів, що підлягає стягненню, складає: 34659,90 грн. + 297,34 грн. + 28,40 грн. = 34985,64 грн.
Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 625, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (місцезнаходження: 54028, м.Миколаїв, вул.Херсонське шосе, буд.50, ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» 34985 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 64 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні інших вимог відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» 1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) грн. 65 коп. понесених судових витрат.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина