РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Ющук О.С.,

з участю:

позивача - відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача - відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - позивача ОСОБА_3 ,

перекладача жестової мови Зарічнюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у користування майном, шляхом позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 звернулася до Рівненського міського суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні приміщенням квартири АДРЕСА_1 , шляхом вселення до приміщення квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у користуванні приміщенням квартири АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення вільного доступу до квартири, заборони самовільно без згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зміни замків, вчинення конфліктів, тощо; стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесенні судові витрати у розмірі судового збору - 704 грн. 80 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 9985 грн. 00 коп., а всього на загальну суму - 10689 (десять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору про поділ майна подружжя та копією витягу про державну реєстрацію прав №35907483 від 18.10.2012р.

У зазначеній квартирі, зареєстрована відповідач, повнолітня донька його колишньої дружини - ОСОБА_4 .

Проте, відповідач у зазначеній квартирі не проживає більше року. Так, ОСОБА_4 , з початку літа 2017р. живе зі своїм хлопцем. У зв`язку з тим, що стосунки між ними погіршилися, точне місце проживання відповідача йому на даний час не відоме.

Усі житлово - комунальні послуги він оплачує самостійно. Реєстрація місця проживання відповідача у його квартирі, позбавляє його права на отримання житлової субсидії, цим самим перешкоджає йому реалізувати своє право власності в повному обсязі. Отримання житлової субсидії для нього є життєво необхідним, адже, він є інвалідом III групи, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки, фактичний дохід який він отримує становить 960 грн. в місяць, що ставить його в скрутне матеріальне становище.

Відповідач добровільно залишила квартиру, співвласником, якої він є, не має права власності на неї, чим фактично втратила право на користування цією квартирою, тому вважає, є наявні достатні підстави для задоволення позову.

Зустрічний позов не визнав, просить в позові відмовити. В запереченні посилається на те, що відповідно до рішення Рівненського міського суду шлюб між ним та ОСОБА_5 розірвано. На даний час колишня дружина перебуває за кордоном. ОСОБА_4 , яка була зареєстрована у даній квартирі як неповнолітня по місцю проживання своєї матері, вже досягла повноліття. Вона перебуває у цивільному шлюбі з невідомим йому чоловіком. Коли приходить у квартиру, разом із своїм співмешканцем влаштовує скандали, принижує його, разом намагаються побити його. Перешкод у користуванні квартирою їй, він не чинив, замків в квартирі не міняв.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не визнала, пояснила суду, що власником іншої половини даної квартири є її мати - ОСОБА_5 .

Вона ж набула права користування вказаною квартирою, як неповнолітній член сім`ї власника житла та продовжувала ним користуватися, до того моменту, як протиправними діями ОСОБА_1 не було створено умов, що і вона і її мати вимушені були винаймати інше житло. Так в лютому-березні 2018 року неодноразово вживалися заходи позасудового врегулювання спору.

Натепер ОСОБА_1 не допускає її до приміщення квартири, змінив замки вхідних дверей до приміщення квартири, а на законну вимогу допустити її до квартири відповідає фізичними нападками, вчиняє конфлікти, погрожує розправою.

Протиправні дії неодноразово фіксувалися, вона викликала працівників поліції по лінії «102», та через вади здоров`я позивача спілкування із останнім було утруднено та без результативне. В квартирі знаходяться її особисті речі, особові рахунки у спірній квартирі розподілені та за належну її матері частину квартири - витрати несуть вона та її мати. З огляду на викладене просить суд в позові ОСОБА_1 відмовити, її зустрічний позов просить задоволити.

Ухвалою від 04.10.2018 року, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощенного позовного провадження, на 09 годину 07 листопада 2018 року, з викликом сторін.

Ухвалою від 11.01.2019 року, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.Справу призначено до розгляду на 14.30 год. 12 лютого 2019 року, з викликом сторін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги як за основним позовом, так і за зустрічним позовом, є недоведеними та безпідставними, а тому ці позови задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (колишній дружині ОСОБА_1 та матері позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ) по 1/2 частині кожному, що підтверджується копією договору про поділ майна подружжя та копією витягу про державну реєстрацію прав №35907483 від 18.10.2012р.(а.с.5,6)

Судом також встановлено, що порядку користування житловими приміщеннями співвласниками квартири не встановлено.

Згідно п.5 договору поділу майна подружжя від 03 жовтня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П., ОСОБА_1 та ОСОБА_5 : «мають право самостійно без згоди один одного визначати режим володіння, користування вказаними частками квартири, а також розпоряджатися ними».

ОСОБА_1 , як співвласник 1/2 частини квартири звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом позбавлення ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , вона набула права користування даною квартирою як неповнолітній член сім`ї власника житла та продовжує нею користуватися.

Судом також встановлено, що у кватирі АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка на теперішній час проживає за кордоном, проте також зареєстрована у спірній квартирі. (а.с.7)

Відповідно до п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016р. для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема передбачені підпунктом 4 документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

З пояснень ОСОБА_1 слідує, що ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає, натомість з пояснень ОСОБА_4 слідує, що їй чиняться перешкоди в користуванні житлом з боку співвласника квартири ОСОБА_1 .

Згідно статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд оцінює критично та не приймає до уваги як докази Акти комісії в складі сусідів позивача у присутності голови ОСББ «Мрія» від 05.06.2018р. та від 05.09.2018р., в яких зазначено, що ОСОБА_4 не проживає у вказаній квартирі, оскільки вказані акти підтверджують лише те, що 05.06.2018р. та 05.09.2018р. ОСОБА_4 не було в квартирі.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що проживання відповідача у спірній квартирі перешкоджає можливості йому, як власнику квартири, володіти та користуватися нею, зокрема проживати у квартирі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На цьому неодноразово наголошував Верховний Суд України, зокрема у своїй Постанові від 12 червня 2013 року (справа № 6-32цс13).

Як встановлено судом, спірна квартира не перебуває та ніколи не перебувала у одноосібному володінні позивача.

За таких обставин, заявлення позивачем позову (про усунення перешкод у користуванні належним йому майном) не може вважатися належним та ефективним способом захисту його порушеного права.

Наведене свідчить про неправильне обрання позивачем способу захисту свого матеріального права.

Самостійною підставою для відмови у задоволенні позову є те, що відповідач, яка фактично є членом сім`ї співвласника квартири - ОСОБА_5 та проживала з нею у квартирі, набула в силу закону (стаття 405 ЦК України) право користування такою квартирою, право проживання у ній та не втратила такого права наразі.

За встановлених по справі обставин, відповідач ОСОБА_4 не може бути визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки вона там проживає як член сім`ї власника, з її згоди. З позовом про усунення перешкод ОСОБА_5 , як співвласник квартири до суду не зверталася, натомість ОСОБА_1 не наділений повноваженнями на розпорядження цілою квартирою, тому його позов не підлягає до задоволення.

Що стосується зустрічних позовних вимог, заявлених ОСОБА_4 , судом встановлено наступне.

ОСОБА_5 , як мати, надала право користування квартирою АДРЕСА_1 , свої дочці ОСОБА_4 , коли та була неповнолітньою, за загальним правилом, як співвласник житлового приміщення.

ОСОБА_4 підтверджує свою позицію про те що, ОСОБА_1 не допускає її до квартири твердженням, що вона неодноразово викликала до нього поліцію, він поміняв в квартирі замки і вони не може потрапити до квартири.

Однак, доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної чи іншої відповідальності через вказані факти його протиправної поведінки суду не надано, як і не надано доказів заміни замків.

Відсутність доказів проведення перевірок по даних фактах, а також доказів вини ОСОБА_1 та притягнення його до відповідальності по вказаних ОСОБА_4 фактах свідчать про недоведеність зазначених у позові обставин вчинення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_4 у користуванні приміщенням квартири АДРЕСА_1 , а отже і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про вселення.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Проте, позивач не надала суду жодних доказів, які свідчили б про наявність будь-яких перешкод у володінні та користуванні квартирою взагалі.

Суд визнає, що ОСОБА_4 в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_4 у користуванні житлом, тому її позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо або через Рівненський міський суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2020 року.

Суддя: Н.Г.Кучина