Справа № 338/499/19
Провадження № 22-ц/4808/350/20
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене суддею Шишком О.А. 13 грудня 2019 року в смт. Богородчани у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», про визнання правочинів недійсними

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 , та Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений 04.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» відступило новому кредитору ОСОБА_2 право вимоги за Кредитним договором №222/07/14-СL від 08.11.2007 року та за всіма зобов`язаннями, що забезпечують виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором, а новий кредитор зобов`язався прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення - 445000,00 грн.

При цьому станом на дату укладення сторонами цього договору загальний розмір заборгованості боржника перед первісним кредитором складає 85809,93 долари США, що за курсом НБУ станом на дату укладення договору становить 2195876,11 грн.

Вважає, що вказаний договір за своєю юридичною природою, незважаючи на назву, містить всі ознаки договору факторингу, визначені главою 73 ЦК України, а тому до нього потрібно застосовувати норми права, що регулюють законність такого договору.

Зазначає, що відповідач не є фінансовою установою та не дотримався вимог частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України в момент вчинення даного договору, тому такий договір суперечить вимогам чинного законодавства, що дає підстави визнати його недійсним.

Також вказує, що Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931, є похідним від Договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

З огляду на викладене просила позов задовольнити.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 25.06.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал».

Рішенням Богородчанського районного суду від 13.12.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», про визнання правочинів недійсними відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На її думку суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо розмежування договору відступлення права вимоги та договору факторингу.

Так, у даних правовідносинах має місце дисконтування плати, що є ознакою наявності саме факторингових операцій. Уклавши вказаний договір, ОСОБА_2 фактично здійснив фінансування суб`єкта господарювання ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» в розмірі 445000,00 грн. та набув у тому числі право вимоги, яке виникне в майбутньому до ОСОБА_1 , отже фактично отримав плату за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал».

Також вважає, що місцевий суд не врахував, що фактором може бути тільки банк або інша фінансова установа, а відповідач є фізичною особою.

На підтвердження своєї позиції посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №3-226гс16 та від 25 травня 2016 року у справі №3-254гс16, згідно яких якщо договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги проти виплати коштів або обов`язку їх виплатити, то фактично має місце фінансування однієї сторони іншою. Такі відносини мають ознаки факторингу, а отже, новий кредитор має мати статус банку або фінансової установи, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції.

Вказує, що аналогічна позиція викладена і у висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16.

З огляду на наведене просить скасувати рішення Богородчанського районного суду від 13.12.2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною та необґрунтованою з огляду на те, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом та вимагаючи визнати недійсним договір, не будучи його стороною, повинна була довести, яким чином порушуються її права та законні інтереси. Що стосується відступлення прав вимоги, то зазначає, що учасниками цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа. Крім цього, за умовами договору жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, у зв`язку з чим у даній справі не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 1079 ЦК України. Вважає посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 необґрунтованим, так як обставини цих справ не є тотожними, оскільки у справі №909/968/16 позивач звернувся до суду саме як споживач банківських послуг за захистом своїх порушених прав, крім того, одним із відповідачів був банк. Натомість у даній справі позивач не є споживачем банківських послуг. Також вказує, що ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2017 року по справі №2-6/11 встановлено, що Договір про відступлення прав вимоги від 04.11.2016 року не є договором факторингу. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Богородчанського районного суду від 13.12.2019 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення прав вимоги №273-Ф, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до боржника ОСОБА_3 , що належить первісному кредитору на підставі Кредитного договору №222/07/14-СL від 08.11.2007 року (зі змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та боржником, з усіма додатками до нього, додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, що є його невід`ємною частиною), а новий кредитор зобов`язався прийняти зазначене вище право вимоги та перераховувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення (а.с. 12-15).

Встановлено також, що 04.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення прав вимоги №04/11/16, у відповідності до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до боржника, що належить первісному кредитору на підставі Кредитного договору №222/07/14-СL від 08.11.2007 року (зі змінами та доповненнями, що укладений між банком та боржником, з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, що є його невід`ємною частиною), у відповідності до якого банк надав боржнику грошові кошти (кредит), а боржник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, а також інші платежі (комісії, винагороди, компенсації тощо), що можуть виникнути на підставі Кредитного договору, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перераховувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення (а.с. 9-11).

Відповідно до розділу «Тлумачення термінів» вказаного Договору боржником є ОСОБА_3 , що уклав із банком кредитний договір, а також його поручителі, будь-які представники боржника, повірені, правонаступники, інші особи, до яких перейшов обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання замість боржника; документами, які засвідчують права, що передаються за цим Договором, є Кредитний договір з усіма додатками до нього, а також договори поруки, іпотечні договори та договори застави, згідно з якими забезпечено виконання зобов`язань боржника перед первісним кредитором; право вимоги - це права грошової вимоги первісного кредитора до боржника, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплати інших платежів, які виникли на підставі укладеного між банком та боржником Кредитного договору; ціна відступлення - сума коштів, що сплачується новим кредитором первісному кредитору за придбання права вимоги на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2 Договору права кредитора за Кредитним договором переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. При цьому новий кредитор набуває статусу кредитора за Кредитним договором та заставодержателя (іпотекодержателя) за всіма зобов`язаннями, що забезпечують виконання боржником його зобов`язань за Кредитним договором.

Станом на дату укладення сторонами цього Договору загальний розмір заборгованості боржника перед первісним кредитором складає 85809,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату укладення Договору складає 2195876,11 грн., з яких: 77000,00 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту (1970430,00 грн.), 8809,93 доларів США - заборгованість по процентах (225446,11 грн.), та крім того штрафні санкції (штраф, пеня) у відповідності до умов Кредитного договору.

Згідно п. 1.4 Договору сторони домовилися та зобов`язалися з метою захисту інтересів нового кредитора протягом трьох робочих днів з моменту підписання ними Акту прийому-передачі права вимоги згідно п. 4.3 цього Договору укласти відповідний договір (відповідні договори) про відступлення прав вимог за договором забезпечення (заставою/іпотекою), згідно з яким забезпечено виконання зобов`язань боржника перед первісним кредитором, а саме: Іпотечним договором від 09.11.2007 року з усіма змінами, доповненнями і додатками, укладеним з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Г.І. 09.11.2007 року та зареєстрованим в реєстрі за №7815; Договором поруки №156 від 08.11.2007 року з усіма змінами, доповненнями і додатками, укладеним з ОСОБА_1 .

Згідно п. 5.1 Договору новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору за відступлення права вимоги суму в розмірі 445000,00 грн. без ПДВ на рахунок первісного кредитора.

04.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за №931, відповідно до якого у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем Договору про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №222/07/14-СL від 08.11.2007 року зі всіма додатками до нього, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 , первісний іпотекодержатель відступив, а новий іпотекодержатель набув прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Г.І. 09.11.2007 року за реєстровим №7815, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Право вимоги за Договором іпотеки належить первісному іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. 31.10.2016 року за реєстровим №879 (а.с. 57).

Згідно п. 1.4 даного Договору предметом іпотеки, визначеним Договором іпотеки, є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 року у справі №2-6/11, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2017 року, залишено без змін ухвалу Богородчанського районного суду від 18.01.2017 року, якою замінено сторону виконавчого провадження №27549040, відкритого на підставі виконавчого листа №2-6/2011 за рішенням Богородчанського районного суду від 18.03.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (приміщення кафе загальною площею 104,3 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2 і належить на праві власності іпотекодавцеві ОСОБА_3 , та квартиру АДРЕСА_1 і належить на праві власності іпотекодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ), а саме стягувача ПАТ «Банк Форум» замінено на ОСОБА_2 (а.с. 25-27, 106-107).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений Договір про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання його недійсним. А оскільки відсутні підстави для визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року, то відповідно немає підстав для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04.11.2016 року.

Однак, погодитися із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, у ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме, правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу (статті 512, 1077 ЦК України).

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах визначений у статті 1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

Відповідно до частини першої, другої статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України)).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), а також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 14.02.2018 року у справі №756/668/15-ц (провадження №61-153св18), від 31.10.2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18), від 04.09.2019 року у справі №906/1174/18 (провадження №14-222цс18), від 19.02.2020 року у справі №639/4836/17 (провадження №61-21697св19).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.ч. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як вбачається з оспорюваного Договору про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року, ОСОБА_2 передав грошові кошти ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» як клієнту, за що отримав право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а Товариство, як клієнт, отримавши грошові кошти, передало право вимоги до боржника і сплатило за отримані кошти. Цією платою є різниця між розміром заборгованості 85809,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату укладення Договору складає 2195876,11 грн., і сплаченою фактором сумою 445000,00 грн., тобто розмір грошової вимоги значно перевищує ціну її відступлення, а тому такий Договір має ознаки договору факторингу.

Таким чином суд першої інстанції належним чином не дослідив умови спірного договору, не дав оцінки тій обставині, що розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором, перевищував ціну її відступлення, та не перевірив пояснення позивача, що за спірним договором ОСОБА_2 як новий кредитор фактично набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною такої вимоги, встановленої спірним договором. Крім того, суд не врахував, що новим кредитором за цим договором є фізична особа.

Що стосується посилання сторони відповідача та місцевого суду на преюдиційний характер встановлених судовими рішеннями у справі №2-6/11 за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження обставин про те, що Договір про відступлення прав вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року є договором відступлення вимоги, а не договором факторингу, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 року у справі №917/1345/14 (провадження №12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Однак у справі, яка переглядається, встановлюються і досліджуються обставини правової природи договору відступлення прав вимоги, які не були предметом розгляду у згаданій справі про заміну сторони виконавчого провадження, про що саме і зазначено в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 року у справі №2-6/11 (а.с. 27).

Щодо тверджень відповідача про те, що позивач не є стороною кредитного договору, право вимоги за яким передано спірним договором, а тому її права в даному випадку не порушені, то такі апеляційний суд не бере до уваги, оскільки судом встановлено, що зобов`язання за вказаним Кредитним договором було забезпечене Іпотечним договором від 09.11.2007 року, укладеним з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Г.І. 09.11.2007 року та зареєстрованим в реєстрі за №7815, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності іпотекодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а відповідно до розділу «Тлумачення термінів» вказаного Договору боржником є ОСОБА_3 , що уклав із банком кредитний договір, а також його поручителі, будь-які представники боржника, повірені, правонаступники, інші особи, до яких перейшов обов`язок виконати (повністю або частково) зобов`язання замість боржника.

Рішенням Богородчанського районного суду від 18.03.2011 року, яке набрало законної сили 11.05.2011 року, в рахунок виконання зобов`язання по погашенню боргу за укладеним ОСОБА_3 . Кредитним договором №222/07/14-СL від 08.11.2007 року, звернуто стягнення в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності іпотекодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , шляхом її реалізації в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 року у справі №2-6/11, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2017 року, залишено без змін ухвалу Богородчанського районного суду від 18.01.2017 року, якою замінено сторону виконавчого провадження №27549040, відкритого на підставі виконавчого листа №2-6/2011 за рішенням Богородчанського районного суду від 18.03.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме стягувача ПАТ «Банк Форум» замінено на ОСОБА_2 (а.с. 25-27, 106-107).

Крім того, ОСОБА_1 оскаржується також Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений 04.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., реєстровий номер 931.

Отже позивач як власник спірного нерухомого майна звернулася до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів.

В силу вимог ч. 3 ст. 215 ЦК правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, яка домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними Договору про відступлення права вимоги №04/11/16 від 04.11.2016 року та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04.11.2016 року, укладених між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Однак суд першої інстанції не залучив до участі у справі як відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», тоді як рішення у справі стосуються його прав та обов`язків, а також не залучив особу, яка є боржником за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 42, ст. 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно зі змістом статей 4, 51 ЦПК України обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. Разом з тим, суд зобов`язаний роз`яснити позивачу його право заявити позов до належного відповідача.

На стадії апеляційного перегляду справи суд позбавлений можливості заміни неналежних відповідачів, як і не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 13 грудня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко