Ухвала

Іменем України

27 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/23156/19

провадження № 61-6362ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України» на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 лютого

2020 року у складі колегії суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

Якименко М. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України», третя особа - Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання недійними рішень Парафіяльних зборів від 18 грудня 2018 року та від 06 лютого 2019 року, визнання недійсними змін до статуту релігійної організації, та за позовом ОСОБА_2 до Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України», третя особа - Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання недійними рішень Парафіяльних зборів від 16 грудня 2018 року,

від 18 грудня 2018 року та від 06 лютого 2019 року, визнання недійсними змін до статуту релігійної організації,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада

2019 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив з того, що суди не уповноважені вирішувати питання, пов`язані зі зміною канонічної підлеглості релігійної організації, затвердженої рішенням загальних зборів релігійної громади, про зміни у складі Парафіяльних зборів релігійної громади, оскільки держава в особі суду не має права втручатися у внутрішню діяльність релігійних організацій, тобто юрисдикція суду не може бути поширена на спірні правовідносини.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тишківський С. Л. та представник ОСОБА_2 - адвокат Колінько І. В. подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Колінько І. В. та представника ОСОБА_1 - адвоката Тишківського С. Л. задоволено.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова Вінницькогоапеляційного суду мотивована тим, що віднесення даного спору відповідній релігійній організації, а не судом буде суперечити чинному законодавству.

01 квітня 2020 року Релігійна організація «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України» подала до Верховного Суду касаційну скаргу напостанову Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, скаржникпросить поновити строк на касаційне оскарження відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримано 05 березня 2020 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ідентифікатора міжнародного поштового відправлення Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» повний текст оскарженої постанови Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України» отримало 05 березня 2020 року.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 01 квітня 2020 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

Разом з цим, у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Частиною другою цієї статті передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У визначених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Стаття 55 Конституції України декларує захист судом прав і свобод людини

і громадянина.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Ураховуючи вищенаведені положення чинного законодавства України, рішення, які були прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі

№ 916/2086/19 (провадження № 12-196гс19) дійшла висновку, що правовідносини, які стосуються питань участі особи у створенні та діяльності релігійної громади є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають

з таких правовідносин, слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті 14, частини другої статті 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі

№ 598/157/15-ц ( провадження № 61-31628сво18 ), зазначивши, що віднесення вирішення такого спору відповідній релігійній організації, а не судом буде суперечити чинному законодавству. Тобто позовні вимоги про визнання недійсними рішень за протоколами загальних зборів релігійної організації та, як наслідок, визнання недійсним відповідного статуту підлягають розгляду в суді.

Суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок, ураховуючи позовні вимоги у цій цивільній справі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду вважає, що відсутні підстави, передбачені у статті 403 ЦПК України, для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах і підстав для відступлення від цього висновку колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Із змісту касаційної скарги, оскарженого судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити Релігійній організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України» строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України» на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України», третя особа - Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання недійними рішень Парафіяльних зборів від 18 грудня 2018 року та від 06 лютого 2019 року, визнання недійсними змін до статуту релігійної організації, та за позовом ОСОБА_2 до Релігійної організації «Релігійна громада Спасо-Преображенського кафедрального собору м. Вінниці Православної Церкви України», третя особа - Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, про визнання недійними рішень Парафіяльних зборів від 16 грудня 2018 року, від 18 грудня 2018 року та

від 06 лютого 2019 року, визнання недійсними змін до статуту релігійної організації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат