Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2020 Справа №607/7510/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря Свергун Т.В., заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис на строк до 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 ; наближатися на відстань ближче 500 (п`ятсот) метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 ; наближатися на відстань ближче 500 (п`ятсот) метрів до місця виховного закладу - дитячого садку № 4, де навчається (перебуває) неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 ; вести з ОСОБА_4 , контакти безпосередньо, через телефон, через інші засоби зв`язку, через третіх осіб, вести з постраждалою особою ОСОБА_1 контакти безпосередньо, через телефон, через інші засоби зв`язку, через третіх осіб. Заява мотивована агресивною та невідповідною поведінкою ОСОБА_3 щодо неї та неповнолітнього сина,. Зокрема жорстоке поводження із дитиною, у спосіб залякування, що завдає психічних та психологічних травм, яка є стресовою та деструктивною для неповнолітньої, дитини, а також умисне ухиляння від виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо дитини. Зокрема звертає увагу на випадок, який мав місце 04 лютого 2020 року, коли заявник після роботи забирала з садочку сина, і відповідач автомобілем, сильно газуючи, переслідував, кричав їм сідати в машину, потім кричачи намагався затягти дитину в авто, був страшенно розлючений та агресивний, нецензурно лаявся, матюкався.

Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали. ОСОБА_5 Л ОСОБА_6 пояснила, що вона із ОСОБА_3 не проживає з 2017 року через те, що він її побив. З того часу він не домотає їй у вихованні сина, не платить аліменти та не піклується про виховання дитини. Через випадок, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_2 , син боїться батька та червоних автомобілів.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що все, що написала заявник не відповідає дійсності. Вона перешкоджає йому бачитися із сином, настроює сина проти нього. Пропонував колишній дружині, що він буде возити сина в садочок кожен день, але остання відмовляється. Щодо випадку, який мав місце 04 лютого 2020 року, то в той день він приїхав до сина в садочок, та у зв`язку із тим, що йшов дощ запропонував підвести сина з колишньою дружиною додому, однак ОСОБА_1 відмовилася. Силою сина він не затягував в автомобіль. Він любить сина, але йому перешкоджають спілкуватися з ним.

Заслухавши пояснення заявниці, її представника, заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд доходить до такого висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом та з 2017 року живуть окремо. Відповідно до довідки ДП «ФАВОРИТ-3» від 20.03.2020 року заявниця проживає по АДРЕСА_1 разом з матір`ю та неповнолітнім сином.

Заявниця та заінтересована особа є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син відвідує ДНЗ №4 «Усмішка» в місті Тернополі. Відповідно до характеристик із садочку а також психолого-педагогічної характеристики ГО «Центру творчого розвитку для дітей та дорослих «Ідея», розвиток фізичного та психічного стану дитини відповідає його віку. Крім того, зазначено, що він пережив стресову ситуацію, на яку реагує страхом та агресією.

26.02.2020 року ОСОБА_1 зверталася до Тернопільського відділу поліції у зв`язку із випадком, який мав місце 04 лютого 2020 року. В заяві зазначила, що вона після роботи забирала з садочку сина, ОСОБА_3 автомобілем, сильно газуючи, переслідував, кричав їм сідати в машину, потім кричачи намагався затягти дитину в авто. Він був страшенно розлючений та агресивний, нецензурно лаявся, матюкався.

Відповідно до наданих характеристик, ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Відповідно пункту третього частини першої ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із пунктом першим частини першої ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктом сьомим та восьмим частини першої ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог частини другої ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до пункту три частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина) - це дитина, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.

Покликання заявниці на вчинення домашнього насильства відносно неї та дитини не підтверджено жодними достовірними доказами.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_7 стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року, коли після роботи після роботи забирала з садочку сина, ОСОБА_3 автомобілем, сильно газуючи, переслідував, кричав їм сідати в машину, потім кричачи намагався затягти дитину в авто. Він був страшенно розлючений та агресивний, нецензурно лаявся, матюкався.

ОСОБА_3 заперечив вказані обставини та пояснив, що в той день він приїхав до сина в садочок, та у зв`язку із тим, що йшов дощ пропонував підвести сина з колишньою дружиною додому, однак ОСОБА_7 відмовилася. Силою сина він не затягував в автомобіль.

Будь яких доказів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_3 не надано. Сам факт звернення в поліцію заявника не свідчить про протиправну поведінку її колишнього чоловіка.

Крім того, такий випадок мав місце ще 04 лютого 2020 року, тобто за два місяці до звернення із цією заявою в суд. Доказів що ОСОБА_3 після цього, чи до цього вчиняв чи намагався вчиняти протиправні дії суду не надано. Також відсутні відомості, що ОСОБА_3 притягувався до відповідальності за будь-які протиправні дії. Отже, відсутні ризики, що ОСОБА_3 буде продовжувати протиправну поведінку.

Суд звертає увагу, що між сторонами існує спір щодо участі у вихованні неповнолітнього, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, тобто спір про право цивільне, яке підлягає вирішенню в позовному провадженні, а не за процедурами захисту від сімейного насильства.

Тому, оцінивши надані докази, а також дані про особу ОСОБА_3 , суд приходить до остаточного висновку, що заявником не доведено наявність таких ризиків продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та їх вплив на заявника та сина, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому, обмеження які просить ввести заявниця, посилаючись на вчинення відносно неї домашнього насильства, є непропорційними щодо обмеження права на свободу пересування та спілкування із сином.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 ,адреса: АДРЕСА_5 ), заінтересована особа ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) про видачу обмежувального припису.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції або в Тернопільський апеляційний суд, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Позняк