ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1576/20
Головуючий в 1-й інстанції - Макаров В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького державного медичного університету на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 21 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького державного медичного університету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації про стягнення одноразової адресної грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького державного медичного університету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації про стягнення одноразової адресної грошової допомоги. В обґрунтування позову зазначив, що він за державним замовленням навчався на денній формі навчання у Запорізькому державному медичному університеті IV рівня акредитації, по закінченню якого у 2016 році отримав спеціальність «лікувальна справа». В подальшому він проходив інтернатуру в Запорізькій державній медичній академії післядипломної освіти та на базі Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» і 27.06.2018 року отримав сертифікат лікаря-спеціаліста. З 11.09.2018 року він працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» з яким у нього укладено відповідний договір про роботу терміном на три роки. У вересні 2019 року йому стало відомо, що відповідно до п.1 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного та фармацевтичного профілів, затвердженого Наказ Міністерства охорони здоров`я України № 390 від 28.05.2012 року, він має право на отримання одноразової адресної грошової допомоги у п`ятикратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, після чого він звернувся до ЗДМУ. Проте, листом від 08.10.2019 року йому було відмовлено в одержанні допомоги, оскільки він не подав у визначений термін до університету необхідні документи, а саме заяву про надання допомоги, копії трудової книжки та договору про роботу в закладах охорони здоров`я. Позивач вважає, що відмова ЗДМУ в отримання одноразової адресної грошової допомоги є незаконною та такою, що порушує його права, оскільки ЗДМУ та Департамент охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації належним чином не проінформували його про грошову допомогу. У зв`язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача одноразову адресну грошову допомогу у розмірі 8 810 грн., виходячи з того, що станом на 01.01.2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1 762 грн., а розмір допомоги дорівнює п`ятикратному розмірі такого мінімуму.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Запорізького державного медичного університету на користь ОСОБА_1 адресну грошову допомогу у розмірі 8 810 грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Запорізький державний медичний університет подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не виконані умови одержання одноразової грошової допомоги, а саме не надано Університету заяву про отримання такої допомоги до 10 жовтня 2018 року, у поточному році, в якому позивач закінчив навчання в Запорізькому державному медичному університеті, в інтернатурі і отримав сертифікат лікаря-спеціаліста, уклав договір №2 від 11.09.2018 року про працевлаштування випускника вищого навчального закладу, тому правові підстави для нарахування та виплати допомоги відсутні.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у 2016 році закінчив Запорізький державний медичний університеті і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та здобув кваліфікацію «лікар», що підтверджується копією диплома спеціаліста НОМЕР_1 від 30 червня 2016 року.

27 червня 2018 року ОСОБА_1 було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю загальна практика-сімейна медицина, що підтверджується копією сертифіката лікаря-спеціаліста № 3915.

11.09.2018 року між ОСОБА_1 та Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» було укладено договір №2 про працевлаштування випускника вищого навчального закладу, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язується відпрацювати не менше трьох років на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря, що підтверджується копією відповідного договору.

Факт того, що з 11.09.2018 року ОСОБА_1 працює у Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 та копією довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» №38 від 16.09.2019 року відповідно до якої ОСОБА_1 з 11.09.2018 року було прийнято до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря та на якій він продовжує працювати по теперішній час. Разом з цим, на підставі рішення Запорізької міської ради від 27.06.2018 року №29, Комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» 03.10.2018 року було перетворено в Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9».

Виходячи з того, що позивач відповідав критеріям п. 1 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного та фармацевтичного профілів, він звернувся до ректора Запорізького державного медичного університету з заявою щодо отримання одноразової адресної грошової допомоги.

Проте, листом від 08.10.2019 року №08.5/4248 йому було повідомлено, що він не має правових підстав для отримання передбаченої Порядком одноразової адресної грошової допомоги, оскільки у 2018 році його було включено до переліку випускників, які претендують на отримання одноразової адресної грошової допомоги та направлено його до ДОЗ ОДА Запорізької області, проте у визначений Порядком строк, ним не було подано необхідних документів.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходи з того, що відмова Запорізького державного медичного університету у наданні позивачу передбаченої Порядком одноразової адресної грошової допомоги, з підстав не подання до 10 листопада 2018 року необхідних документів є необґрунтованою, оскільки Порядком не встановлено, що заява про отримання допомоги повинна подаватись у поточному році, в якому укладено трудовий договір.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного та фармацевтичного профілів» від 28 травня 2012 року № 390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 червня 2012 року за № 942/21254 (далі за текстом Наказ), затверджено Порядок надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного та фармацевтичного профілів (далі за тестом Порядок).

У п.п. 1.2 п. 1 Порядку зазначено, що одноразова адресна грошова допомога (далі - Допомога) у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати надається випускникам денної форми навчання, які навчались за державним замовленням у вищих навчальних закладах І - ІV рівнів акредитації державної та комунальної форм власності незалежно від підпорядкування, здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного і фармацевтичного профілів та уклали у поточному році на строк не менше як три роки договір про роботу в інших закладах охорони здоров`я на посадах, зокрема, лікарів - педіатрів дільничних, яким після закінчення інтернатури присвоєно кваліфікацію спеціаліста відповідного фаху.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що кількість випускників вищих навчальних закладів державної форми власності, яким надаватиметься Допомога, визначається Міністерством охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України (далі - МОНмолодьспорт України) на підставі списків таких випускників, поданих вищими навчальними закладами I - IV рівнів акредитації.

Пунктом 4 Порядку визначено, що нарахування Допомоги здійснюється вищим навчальним закладом на підставі наказу, що видається після затвердження наказами МОЗ України, МОНмолодьспорту України, Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій кількості випускників, яким надається Допомога, та на підставі поданої випускником щороку до 10 жовтня заяви про надання Допомоги, копій трудової книжки та договору про роботу в закладах охорони здоров`я, що розташовані у сільській місцевості та селищах міського типу, а також про роботу в інших закладах охорони здоров`я на посадах лікарів загальної практики - сімейних лікарів, лікарів - педіатрів дільничних і лікарів - терапевтів дільничних. Виплата допомоги здійснюється до кінця поточного року.

Зазначеним Порядком не встановлено, що заява про отримання допомоги повинна подаватись у поточному році, в якому укладено трудовий договір, а з урахуванням того, що позивач відповідає усім вимогам встановленим п.1 «Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного та фармацевтичного профілів» затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України № 390 від 28 травня 2012, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової адресної грошової допомоги у встановленому Положенням п`ятикратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького державного медичного університету залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 28 травня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков