Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1479/20
Номер провадження2/711/1214/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування м. Черкаси до ОСОБА_1 про відібрання малолітніх без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

Встановив:

Позивач звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітніх без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позові зазначають, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько малолітніх помер. За інформацією адміністрації КЗ «Черкаська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат І-ІІІ ступенів Черкаської обласної ради », яку відвідують малолітні, ОСОБА_1 зловживає своїми батьківськими обов`язками, офіційно не працює, гроші, які отримує на дітей, використовує на спиртні напої. За місцем проживання дітей умови для навчання та відпочинку не створені. За наявної інформації ОСОБА_3 має складні захворювання обох очей та потребує постійного нагляду лікарів. Поведінка матері призвела до того, що у дитини спостерігається «епопрез». Малолітній ОСОБА_4 має складні захворювання обох очей та інші хронічні захворювання, ЗНМ, спостерігаються прояви нервової неврівноваженості. Діти потребують постійного контролю та уваги з баку матері, але позбавлені такої можливості, оскільки проживають у гуртожитку інтернату, а на вихідні їх забирає баба по лінії батька. Мати не цікавиться здоров`ям малолітніх, не оформила відповідні документи на дітей, як дітей з особливими потребами. 04.02.2020 відвідана адреса проживанні ОСОБА_1 . Мати не змогла пояснити факт ненаданням дітям необхідної медичної допомоги, пояснила, що на даний час не має роботи, засобів до існування, тому погоджується на відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, про що написала відповідну заяву. Через брак коштів заява написана на ім`я начальника служби у справах дітей. Мати тривалий час не виконує своїх обов`язків, не дбає про здоров`я, духовний та моральний розвиток дітей, не забезпечує дітей здобуттям освіти, не має виховного впливу на них, не є авторитетом. Відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, продиктовано турботою про них і неможливістю матір`ю самостійно визначити їх долю. На даний час відібрання дітей від ОСОБА_1 є по суті превентивною мірою відносно матері, оскільки надає їй можливість змінити своє ставлення до виховання дітей та як захід первинного впливу на матір, яка не справляється з своїми батьківськими обов`язками, але повний розрив дітей з родиною, на думку органу є недоцільним. Просять відібрати у ОСОБА_1 малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав, стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на їх утримання , на особовий рахунок кожної дитини у відділенні Державного ощадного банку України , починаючи з моменту надходження позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, дітей передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування.

Представник позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити.

Відповідач не заперечувала щодо задоволення позову. Пояснила, що таку її поведінку викликала смерть її матері. Обіцяла виправити свою поведінку.

Згідно ч. 3ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження відповідач ОСОБА_1 , 1984 року народження, є матір`ю малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Батьком дітей зазначений ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ).

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей, не займається їх вихованням та доглядом, не піклується про них, не забезпечує матеріально, веде аморальний спосіб життя.

24.02.2020 року службою у справах дітей Черкаської міської ради надано висновок про доцільність відібрання, без позбавлення батьківських прав, у ОСОБА_1 малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У всіх цих випадках підставами для відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки, незалежно від суб`єктивних причин такого положення.

Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поведінка та аморальний спосіб життя відповідача з негативного боку характеризують її як матір та показують її негативне ставлення до своїх прямих батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх малолітніх дітей, тому така міра виховного характеру як відібрання малолітніх дітей у відповідача без позбавлення її батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідача до виховання та утримання малолітніх дітей, яке на сьогодні у неї відсутнє.

З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивач визначив спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу матері дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану його здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, який підлягає стягненню з відповідача на користь малолітніх - у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 26.02.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Оскільки позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а також положення ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування м. Черкаси до ОСОБА_1 про відібрання малолітніх без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Відібрати у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), без позбавлення батьківських прав, малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на їх утримання, на особовий рахунок кожної дитини у відділені Державного ощадного банку України, починаючи з 26.02.2020 року та до їх повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька