ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4512/20 Справа № 213/4684/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання -Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 26 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ІнГЗК»)про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила що перебуваючи в трудових відносинах з ПрАТ «ІнГЗК» впродовж тривалого часу більше 15 років підпадала під дію шкідливих факторів виробничого процесу. В результаті чого отримала професійні захворювання. Висновком МСЕК вперше у 2008 році їй встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45%. Через погіршення стану здоров`я, у 2009 році встановлено 60 % втрати працездатності та третя група інвалідності. Отримані захворювання, спричиняють позивачу моральні страждання, через фізичний біль, порушено звичний ритм її життя, розмір яких він оцінює в сумі 250380 грн., які просить стягнути з відповідача, який не забезпечив безпечних умов праці.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на її користь у відшкодування моральної шкоди 67500 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача Гузєв І.Г. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача та просить збільшити його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки, принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачкою захворювання, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для поліпшення стану.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої компенсації моральної шкоди. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлено факту спричинення позивачу моральної шкоди, відповідачем. Суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, не враховано свідому дію позивача роботу впродовж тривалого часу, з урахуванням наявності впливу негативних факторів виробництва. Розмір стягнутої моральної шкоди вважають значно завішеним, та недоведеним належними та допустимими доказами.

Відзив не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «ІнГЗК», яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача та просила задовольнити апеляційну скаргу відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, та поданого відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи і судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача з 17 червня 1993 року по 22 вересня 2008 року. Звільнена за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи (а.с. 28).

Українським НДІ промислової медицини 29 липня 2008 року у позивача виявлено професійні захворювання: Радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями; коніотуберкульоз: сидеросилікоз першої ст. (а.с.63).

Згідно Акту №4 розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 08 серпня 2008 року в пункті 17 зазначено причини виникнення професійного захворювання позивача, її робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Висновком МСЕК від 16 грудня 2008 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 15% по коніотуберкульозу та 30% по радикулопатії, встановлено третю групу інвалідності (а.с.9).

Висновком МСЕК від 12 жовтня 2009 року позивачу збільшено відсоток втрати професійної працездатності до 60, з яких: 30% по коніотуберкульозу та 30% по радикулопатії безстроково, встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с.8-9).

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою виробничою травмою під час нещасного випадку в період виконання потерпілим трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування професійного захворювання ОСОБА_1 від 08 серпня 2008 року професійне захворювання виникло в неї через тривалу роботу в умовах перевантаження, у середовищі несприятливого мікроклімату та запиленістю у повітрі робочої зони, показники яких перевищували нормативні (а.с.64) .

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач, через отримане ушкодження здоров`я, під час виконання трудових обов`язків має право на отримання компенсації моральної шкоди, оскільки переносить фізичний біль, душевні страждання від отриманого захворювання, що є підставою для її компенсації та спростовує твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність права на стягнення моральної шкоди.

Суд, першої інстанції на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійних біль у суглобах, періодично потребує стаціонарного та амбулаторного лікування, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ушкодження здоров`я, через отримане професійне захворювання, яке завдає позивачці фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не забезпечено надійних та безпечних умов виробничого процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через отримані професійні захворювання, необхідності лікування та відновлення стану здоров`я.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без урахування усіх обставин справи та висновків п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, якій вперше встановлено 45% втрати працездатності, через погіршення стану здоров`я у 2009 році збільшено відсоток втрати працездатності до 60 % встановлено третя група інвалідності, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища більше 15 років, з урахуванням щоденного фізичного болю, який переносить позивач від отриманого профеійного захворювання, що спричиняє моральні страждання, вважає що визначений розмір моральної шкоди в сумі 67500 грн. є дещо заниженим. Тому доводи апеляційної скарги представника позивача в частині збільшення розміру компенсації моральної шкоди підлягають задоволенню, а рішення суду на підстави положення п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України зміні та збільшенню суми моральної шкоди з 67500 грн. до 100000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 1000 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.1,3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича - задовольнити частково. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року змінити, збільшити розмір стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на корить ОСОБА_1 моральної шкоди з 67500 грн. до 100000 грн., відповідно збільшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судового збору з 840,80 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: