Дата документу 27.05.2020 Справа № 323/2825/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/2825/19 Головуючий у 1 інстанції: Смокович М.В.
Провадження № 22-ц/807/1407/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 10 вересня 2016 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 ..

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , яка проживає з відповідачем.

ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, уникає зустрічей, провокує постійні сварки, звертається до правоохоронних органів із завідомо неправдивими заявами про вчинення ним злочинів. Вказані дії відповідача спричиняють йому моральні страждання, хвилювання. Він не має можливості спілкуватись з дитиною, відчуває себе ошуканим та приниженим, що негативно позначилося на його стані здоров`я та призвело до порушення його звичного укладу життя, необхідності в судовому порядку відстоювати свої права. Моральну шкоду оцінює в 150000,00 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 150 000 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неможливість підтвердження перебування відповідача на непідконтрольній території України, прийняття відзиву відповідача на позовну заяву з пропуском строку, відсутність підтвердження повноважень адвоката Коноваленка О.Ю. на представництво інтересів відповідача, просив скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 березня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 травня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із клопотанням про виклик в якості свідків для допиту відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 з приводу обставин, зазначених в апеляційній скарзі та встановлення істини по справі.

За приписами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 вказане клопотання не заявлялось, ОСОБА_1 не зазначив обставин об`єктивного характеру, які унеможливлювали подання до суду першої інстанції відповідного клопотання.

Враховуючи викладені вимоги закону колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не дотримано визначений процесуальним законом порядок заявлення клопотання, не надано доказів наявності об`єктивно незалежних від нього причин, які унеможливили подання такого клопотання в суді першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання про виклик свідків.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Матеріалами справи підтверджено, що 10 вересня 2016 року між сторонами було укладено шлюб (т. 1 а.с. 26, 65).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 25, 65).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у розірванні шлюбу між сторонами відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини та на утримання дружини.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2018 року у справі № 323/2729/17 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 ; визначено спосіб участі ОСОБА_1 , як батька, у вихованні доньки ОСОБА_3 , з можливістю систематичних побачень, а саме: один раз на тиждень в суботу з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері дитини ОСОБА_2 (т. 1 а.с.27-30).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 78-82).

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 323/2729/17, виданого Оріхівський районним судом Запорізької області від 23.05.2018 року (т. 2 а.с. 6-7, 12-13).

Постановою старшого державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Чернової Т.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 57980242 (т. 2 а.с. 15-16).

Судом першої інстанції встановлено, що побачення позивача ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 2019 року, 09 лютого 2019 року були відкладені у зв`язку з хворобою відповідача ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 53, 67, 68, 70, 72, 73).

Згідно з актом від 23 лютого 2019 року державного виконавця 23 лютого 2019 року побачення позивача ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 не відбулося у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 проігнорувала попередження державного виконавця та покинула місце, визначене судом для спілкування батька з дитиною (т. 2 а.с. 76).

25 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Черновою Т.М. за чинення перешкод та ухилення від виконання судового рішення була винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 80-81).

27 лютого 2019 року на адресу Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від ОСОБА_2 надійшла заява про те, що на період перебування у декретній відпустці вона буде проживати за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 96).

Також 28 лютого 2019 року на адресу Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від ОСОБА_2 надійшла заява про передачу виконавчого листа за місцем теперішнього проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 97).

09 квітня 2019 року побачення позивача ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 не відбулося у зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 та її доньки за місцем реєстрації та місцем проживання, що підтверджуються державними актами від 09 квітня 2019 року (т. 2 а.с. 129-130).

10 квітня 2019 року від ОСОБА_2 , на адресу Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знову надійшла заява про передачу виконавчого листа за місцем теперішнього проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 149).

02 липня 2019 року начальником Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Соболєвою Н.І. була направлена на адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вимога виконавця з приводу перетинання Бугайовою Н.О. кордону України за період з 01 лютого 2019 року та відповідно до наданої відповіді від 18 липня 2019 року остання перетнула державний кордон України на потягу № 74 напрямком Кривий Ріг Москва 01 березня 2019 року, іншої інформації у вказаний період не має (т. 2 а.с. 167-168, 201).

02 квітня 2019 року до Сніжнянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області направлено доручення щодо здійснення перевірки місця перебування (проживання) ОСОБА_2 та її малолітньої доньки ОСОБА_3 та згідно наданої відповіді даний відділ виконати доручення не має можливості, так як м. Сніжне Донецької області є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується постановою про відкладення проведення виконавчих дій від 05.07.2019 року (т. 2 а.с. 118-119, 146).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За приписами ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що діями ОСОБА_2 щодо перешкод у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з її протиправною поведінкою і неможливістю спілкування з донькою, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості сума стягнутої на користь позивача моральної шкоди визначена судом першої інстанції правильно.

Також є обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині доводів про завдання моральної шкоди шляхом викладення неправдивих даних у позовній заяві про розірвання шлюбу та звернення відповідача до правоохоронних органів із заявами про вчинення злочину позивачем.

За вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилання ОСОБА_1 на неможливість підтвердження перебування відповідача на непідконтрольній території України не заслуговує на увагу, оскільки суд першої інстанції в мотивувальній частині дійшов висновку про неможливість перевірити місце перебування відповідача ОСОБА_2 та її малолітньої дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підтвердження повноважень адвоката Коноваленка О.Ю. на представництво інтересів відповідача колегія суддів виходить з наступного.

Матеріали справи містять копії договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Коноваленком О.Ю., додаткової угоди № 1 від 20 лютого 2018 року, додаткової угоди №2 від 10 грудня 2018 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР №1005699 від 13 листопада 2019 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП 001317 (т. 1 а.с.94, 96, 101-104).

Згідно з п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року в редакції додаткової угоди №1 від 20 лютого 2018 року предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року в редакції додаткової угоди №2 від 10 грудня 2018 року договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2021 року.

Матеріали справи не містять доказів про розірвання вказаного договору.

Посилання ОСОБА_1 на прийняття судом першої інстанції відзиву відповідача на позовну заяву з пропуском строку, не свідчить про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, з якими закон пов`язує обов`язковість скасування судового рішення.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 27 травня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова