Справа №461/1378/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1 ), третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна (адреса: 79016, м. Львів, вул. Шептицьких, 33/18а) про визнання права на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

27 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою, які в подальшому уточнені, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна,в якому просить визнати, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належали 2/5 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 , право на успадкування 2/15 частин квартири АДРЕСА_2 , що становить 1/3 з 2/5 частин квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування даного позову покликається на те, що позивач являється співвласником квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 21.12.1994 року № Г-00197. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті спадщину за законом прийняла ОСОБА_6 , дочка покійної. ОСОБА_6 не отримувала свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частину зазначеної квартири, хоча в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, спадщину прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зверталась із заявою про відкриття спадщини та спадкувала інше майно. ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіту на випадок смерті не залишила. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі 2/5 частини квартири АДРЕСА_2 . Спадкоємцями за законом після її смерті є позивач та відповідачі. Покійна ОСОБА_6 за життя заповіту не складала. Позивач звертався з заявою про відкриття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цьолковською І.С. відкрито спадкову справу №60565916. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися, однак відповідач ОСОБА_5 проживав з покійною на час відкриття спадщини та вважається таким, що прийняв спадщину. Частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 не виділені, у зв`язку з цим нотаріус повідомив позивачу про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину на частку у зазначеній квартирі після смерті ОСОБА_6 , оскільки її частка у зазначеній квартирі не виділена. За таких умов, не маючи змоги іншим чином успадкувати після смерті матері частку у квартирі АДРЕСА_2 , позивач просить суд задовольнити позов.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 461/5164/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна про усунення від права на спадкування ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, ухвалу суду від 07 серпня 2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позиції сторін у справі.

04 липня 2019 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву згідно якого зазначає, що позовна вимога про визнання, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належали 2/5 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 є некоректною, адже фактично вирішує право на спадкування та визнання права власності на 2/5 частки в спірній квартирі за померлою особою, що не допускається. Вважає, що позовні вимоги повинні стосуватися визначення часток померлих у спільній сумісній власності, а не визначення належності майна померлій та визнання права власності в порядку спадкування. Звертає увагу на те, що при зазначенні позивачем в позовній заяві обставинах, позивач передчасно звернувся до суду з вказаним позовом, доказів які б свідчили про неможливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину суду не надано, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

22 липня 2019 року представником позивача в судовому засіданні подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивач із твердженнями відповідача не погоджується. Звертає увагу на те, що неотримання покійною ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину на успадковану частину квартири після смерті ОСОБА_8 перешкоджає в успадкуванні частини квартири, яку фактично набула ОСОБА_6 , зокрема виникають складнощі у визначені частки у квартирі АДРЕСА_2 , яка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 . Вважає помилкове покликання відповідача на те, що згідно п.66 Порядку №1127 позивач може звернутися до державного реєстратора щодо реєстрації права власності спадкодавця на майно, як спадкодавцем набуто проте не було зареєстровано, оскільки такі у п.66 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відсутні.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення викладенні у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив, надав аналогічні пояснення викладенні у відзиві на позовну заяву.

Позиція суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_2 -00197 від 21 грудня 1994 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , загальною площею 140,9 кв.м. (а.с.10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04 вересня 2001 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №5433 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_4 № НОМЕР_5 , посвідченого державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О., спадкоємцем майна ОСОБА_8 , є її донька ОСОБА_6 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається із: автомобіля марки ВАЗ 21063, рік випуску 1986, реєстраційний № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , двигун № НОМЕР_8 (а.с.14).

У зв`язку із смертю ОСОБА_8 , державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О., заведено спадкову справу №727/2004 (а.с.111-126).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 03 вересня 2016 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років, відповідний актовий запис №430 (а.с.13).

У зв`язку із смертю ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цьолковською І.С., заведено спадкову справу №8/2017 (а.с.85-109).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цьолковської І.С. від 09.04.2019 року зазначено, що для оформлення спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/5 частки квартири АДРЕСА_2 , з яких: 1/5 частка належала померлій ОСОБА_6 , а 1/5 належала ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була її донька ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ, необхідно визначити частки померлих у спільній сумісній власності. З наявних матеріалів спадкової справи відсутні відомості про згоду всіх співвласників на визначення часток померлих у спільній сумісній власності. Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду із позовом про визначення часток квартири у спільній сумісній власності (а.с.53).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як вбачається із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину за законом прийняла ОСОБА_6 , яка являлася дочкою покійної, яка не отримувала свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частину зазначеної квартири, хоча в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та зверталася з заявою про відкриття спадщини.

За таких умов на думку позивача після смерті ОСОБА_8 - ОСОБА_6 фактично належали 2/5 частини квартири, іншим співвласникам - по 1/5. Також позивач як на підставу позовних вимог покликається на те, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 не визначені, у зв`язку з чим нотаріус листом від 09.04.2019 повідомив позивача про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщини на частку у зазначеній квартирі після смерті ОСОБА_6 , оскільки відсутні відомості про згоду всіх співвласників на визначення часток померлих у спільній сумісній власності.

Однак, нотаріус постанови у відмові в здійснені нотаріальної дії не виносив, а лише рекомендував позивачу звернутись до суду із позовом про визначення часток квартири у спільній власності з метою подальшого оформлення спадкових справ в тому числі позивача.

Ухилення відповідачів від написання заяв про визначення часток у квартирі надає право позивачу звернутись з позовом про визначення часток в спільній сумісній власності.

Суд зазначає, що позовна вимога про приналежність ОСОБА_6 1/5 частини спірної квартири, згідно свідоцтва про право власності на квартиру та 1/5 частини квартири, яка належала після смерті ОСОБА_8 , що разом становить 2/5 частини квартири АДРЕСА_2 , є виключно компетенцією нотаріуса, адже, суд не може перебирати на себе повноваження нотаріуса по оформленню спадкових прав позивача, шляхом визнання права на частку за померлою особою в спільній частковій власності.

Суд в даній справі може лише визначити частки усіх осіб в спільній сумісній власності, що дасть можливість нотаріусу видати свідоцтва про право на спадщину.

У зв`язку з чим вважаю, що позовна вимога про визнання, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належали 2/5 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 є некоректною, адже фактично вирішується право на спадкування та визнання права власності на 2/5 частки в спірній квартирі за померлою особою, що не допускається.

Крім того, звертаю увагу на те, що згідно листа нотаріуса для оформлення спадкової справи нотаріусу достатньо визначення часток померлих у спільній сумісній власності шляхом написання заяв усіма спадкоємцями, або визначення таких часток у спільній сумісній власності судом.

У зв`язку з чим вважаю, що позовні вимоги повинні стосуватись визначення часток померлих у спільній сумісній власності, а не визначення належності майна померлій та визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно положень Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами.

Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підстав статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» видається нотаріусами.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Разом з тим одним із обов`язків нотаріуса є сприяння суб`єктам цивільних правовідносин у здійсненні їх прав та захисті їх законних інтересів. Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок № 296/5), зокрема главою 10 розділу II.

Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця та на майно, крім випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право. За таких умов нотаріальна дія щодо нерухомого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника свідоцтва, яке залишається у справах нотаріуса.

Згідно із вимогами статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна.

Коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії.

У разі відсутності державної реєстрації права власності па нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку №1127 звернутись до суб`єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом.

Якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця.

Статтею 5 ЦПК України, встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 вибрав неправильний спосіб судового захисту, передчасно звернувся до суду з позовом про визнання права на спадкування конкретної частки; доказів, які б свідчили про неможливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину суду не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій та видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса, видачі свідоцтва про право па спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 279, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Цьолковська Ірина Степанівна про визнання права на частку у спільному майні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2020 року.

Суддя І.Р.Волоско