Провадження № 2/127/1556/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Власюк І.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Парфьонов Ігор Володимирович про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив визнати недійсними заповіт складений ОСОБА_6 , та посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Парфьоновим І.В. 03.08.2017 та свідоцтво про право на спадщину № 1-544 видане ОСОБА_3 . Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 18.08.2018. Підставою позовних вимог ОСОБА_1 вказує несправедливість заповіту і те, що на момент вчинення заповіту ОСОБА_6 страждала на ряд захворювань, які позбавляли її можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Він і брат прийняли спадщину, отримали відповідні свідоцтва, проте він має право на оспорення заповіту.

Рух справи: Ухвалою суду від 02.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 01.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 12.07.2019 року по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

10.092019 року провадження у справі відновлено, 12.2019 року ухвалою суду задоволено клопотання експерта про витребування додаткових доказів.

28.01.2020 року провадження по справі відновлено.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач посилався на несправедливість заповіту, стверджував бажання батьків поділити спадщину між братами порівну, посилався на наявність у нього дітей і онуків, зазначив,що мати після смерті батька страждала на ряд захворювань, що позбавляли її можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними . Позивач вважав, що меншому братові відійшла більша частина спадщини.

Представник позивача ОСОБА_2 посилався на медичні документи ОСОБА_6 та вважав, що заповіт вчинено в той час, коли заповідач не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, посилались на пояснення свідків і висновок експертів.

3-я особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Парфьонов І.В. вказав, що для складення заповіту до нього прийшли ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ОСОБА_6 попросила, щоб син був присутнім при їх розмові і вчиненні заповіту. ОСОБА_6 була в окулярах, з паличкою. Перед вчиненням дій він близько 10 хвилин розмовляв з ОСОБА_6 і вона повністю розуміла де і для чого вона знаходиться, які має наміри. Вона була повністю адекватна, сумнівів в її психічному здоров`ї у нього не виникло. Що до майна, ОСОБА_6 детально зазначила що і кому заповідає. Після того як він впевнився в дієздатності ОСОБА_6 , він надав розпорядження скласти проект заповіту. ОСОБА_6 його уважно прочитала. На двох примірниках заповіту вона сама вчинила написи.

Свідок ОСОБА_8 12.07.2019 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 - бабуся її зятя. З нею вона познайомились на весіллі дочки, а потім вони з чоловіком приїздили до неї, вітали її з днем народження і святами, провідували в лікарні, раз в місяць телефонували. В літку 2017 року від ОСОБА_1 вони дізнались про стан ОСОБА_6 і відвідали її. ОСОБА_6 говорила нерозбірливо, через пів години розмови спитала хто вона, не впізнала її чоловіка, сказавши, що їй здається, що десь його бачила. В розмові вона по декілька разів повторювала інформацію, була в окулярах. Слухового апарата вона не бачила. Раніше вони з чоловіком відвідували ОСОБА_6 в лікарні на Поділлі , про те свідок не могла вказати чи то була психоневрологічна лікарня чи госпіталь для ветеранів війни.

Свідок ОСОБА_10 12.07.2019 в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою ОСОБА_6 . В їх будинку 8 квартир, тому вони добре знають один одного. Вікна її квартири виходить в двір і вона бачила, що ОСОБА_3 часто виносив крісло і ОСОБА_6 в ньому сиділа, читала, розмовляла з сусідами. Вони ходили повз крісло і спілкувались з ОСОБА_6 , яка чітко виражала свої думки, з нею було цікаво говорити. До останнього часу вона читала газети. В неї були окуляри, слуховий апарат. ОСОБА_6 була адекватною, психічно здоровою людиною.

Свідок ОСОБА_13 12.07.2019 в судовому засіданні пояснила, що за наявності двох синів пенсіонерів, ОСОБА_6 мала право на допомогу соціального працівника, тому вона відвідувала ОСОБА_6 три рази в тиждень. ОСОБА_6 телефонувала і попереджала її, що її не буде дома, коли її син возив її до медпрацівників чи у інших справах. ОСОБА_6 розповіла їй, що переробила заповіт і заповіла синам по 50 % кожному свого майна. На прохання ОСОБА_6 , вона купувала їй газети. В подальшому ОСОБА_6 переповідала їй прочитане. ОСОБА_6 писала листи синам, переписувала в зошит вітання для того, щоб в подальшому використати. ОСОБА_6 робила їй замовлення, зокрема ОСОБА_6 доглядала дворових котів і турбувалась про їх харчування. Випадків, щоб ОСОБА_6 заговорювалась, не впізнавала когось не знає. В журналі відвідувань вона, як соціальний працівник повинна була відображати всі випадки (впала, хвора, тощо). ОСОБА_6 була адекватною, розумною, високоосвіченою людиною до кінця життя. Останній раз вона бачила ОСОБА_6 в п`ятницю перед її смертю 19.11.2017.

Свідок ОСОБА_15 12.07.2019 в судовому засіданні вказала, що дружила з ОСОБА_6 довгий час. Раніше вони разом працювали більше 30 років. Останній раз вона бачила ОСОБА_6 за тиждень до її смерті. ОСОБА_6 була високоосвіченою, розумною людиною. Вона любила читати, вирізала та підшивала статті, робила записи, любила тварин, природу (часто сиділа в дворику). Вона була адекватною належно сприймала події. ОСОБА_6 переживала що до поділу майна, хотіла, що б все було по справедливості. Розказувала їй про заповіт, що їздили до нотаріуса. Їй відомо, що у подруги був слуховий апарат, але вона його у неї не бачила. Про те, що ОСОБА_6 лікувалась в лікарні ім. Ющенко - їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що сім`ю ОСОБА_6 він знає більше 30 років, - є їх родичем. Йому відомо, що ОСОБА_6 і ОСОБА_18 вирішили після їх смерті поділити їх власність між синами таким чином - старшому - квартиру а молодшому дачу і машину. Мати, знаючи характер меншого сина писала листи, де були звернення до адвоката і суду. Йому відомо, що ОСОБА_6 останні роки тяжко хворіла. У неї було 2 геморалогічних інсульти і інфаркт. Останні місяці вона не могла самостійно рухатися. У неї була погана мова, погана пам`ять. Він, як фахівець медицини (доцент медуніверситету) оглядав її медичні карточки і бачив багато діагнозів. Вважає, що у ОСОБА_6 були когнітивні розлади психіки, деменція. Своє 90-торіччя вона святкувала в ресторані, а померла в віці 92 роки. Більше 25 років тому вона лікувалась в психоневрологічній лікарні ім. акад. Ющенка. Він не був лікуючим чи сімейним лікарем ОСОБА_6 , про те стверджує, що при написанні заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій.

Дослідивши докази, суд критично відноситься до тверджень свідка ОСОБА_16 про те, що при написанні заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій, - та вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України пояснення свідка ОСОБА_16 не спростовує висновок проведеної у справі судово-психіатричної експертизи.

Решту доказів суд вважає належними, допустимими, достовірними та приймає.

Вивчивши докази суд встановив: 03.08.2017 ОСОБА_6 склала заповіт згідно якого ОСОБА_19 заповіла 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кожному в рівних частинах. ОСОБА_3 також заповіла транспортний засіб марки ВАЗ моделі 2101, 1979 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 (на 11 а.с. том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (на 10 а.с. том 1).

18.08.2018 державним нотаріусом Першої вінницької нотаріальної контори видано свідоцтво на спадщину за заповітом згідно якого до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах по 1/2 частці кожному перейшло право на спадщину, що складається з 5/6 часток квартири АДРЕСА_1 (на 88 а.с. том 1).

Висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 10.01.2020 встановлено, що ОСОБА_6 на час складання заповіту від 03.08.2017 страждала на психічний розлад у вигляді легкого когнітивного розладу внаслідок судинного захворювання головного мозку. На час складання заповіту від 03.08.2018 ОСОБА_6 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (на 119-124 а.с. том 2).

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, далі ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно із положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Посилання позивача на те, що спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними при складенні спірного заповіту, належними та допустимими доказами не підтверджені, що є його процесуальним обов`язком.

Позивач не висував інших (крім визнання заповіту не дійсним) підстав визнання свідоцтва про право на спадщину не дійсним.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи відсутність передбачених статтями 225, 1257 ЦК України підстав для визнання складеного ОСОБА_6 заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Парфьонов Ігор Володимирович про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження та подання заяви про перегляд заочного рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Парфьонов Ігор Володимирович, адреса: м. Вінниця, вул. Соборна, 85, оф. 10.

Повний текст рішення суду складено 29.05.2020.

Суддя: