Головуючий в 1 інстанції Музика О.М.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Лопатіної М.Ю., Биліни Т.І.

секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 13 лютого 2009 року №2-353/2009, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Азовська кредитна компанія» заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 12 березня 2020 року надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 13 лютого 2009 року № 2-н-353/2009, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія» заборгованості за кредитним договором.

Одночасно ОСОБА_1 заявлене клопотання про поновлення строку звернення до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що про існування оскаржуваного судового наказу їй стало відомо лише 25 лютого 2020 року від представника Приморського ВДВС у м. Маріуполі при отриманні усної інформації. 27 лютого 2020 року заявник звернулася до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із заявою про видачу судового наказу та ознайомлення з матеріалами справи № 2-н-353/2009. Листом від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 видана копія судового наказу № 2-н-353/2009 та повідомлено про неможливість ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку зі знищенням таких. Тому днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику. Заявник займається підприємницькою діяльність з 2012 року та про жодні виконавчі провадження відносно її підприємницької діяльності та її майна їй відомо не було.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду.

З вказаною ухвалою не погодилася заявниця ОСОБА_4 і оскаржила її в апеляційному порядку. Посилалась на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і постановив ухвалу з порушенням вимог процесуального Закону. Просила скасувати ухвалу суду, та винести нове рішення, яким скасувати судовий наказ від 13.02.2009 по справі № 2-Н-353 розглянутого у 2009 Жовтневим районним судом м. Маріуполя, в частині стягнення з ОСОБА_5 щодо суми заборгованості за кредитним договором № 24961/07-Ф2 від 14.08.2007 у розмірі 5 599 грн., 54 коп., відшкодування витрат на оплату державного мита 28 грн., а також витрати по оплаті ІТЗ у розмірі 15 грн., на загальну суму = 5 642 грн. 54 коп.

В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

ОСОБА_4 до суду не з`явилася, повідомлена по час і місце судового засідання належним чином.

Представник Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія» до суду також не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у частині 1 статті 2 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України (в редакції на час видачі оскаржуваного судового наказу) заява боржника про скасування судового наказу, що подана в установлений строк, розглядається судом протягом п`яти днів з дня її надходження без судового розгляду і виклику сторін, про що постановляється ухвала, якою скасовується судовий наказ.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані дійсно з істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В матеріалах справи відсутні письмові докази отримання ОСОБА_1 копії вказаного судового наказу від 13 лютого 2009 року вчасно, тобто в лютому 2009 року.

Натомість в справі містяться підтвердження того, що заявниця отримала копію цього судового наказу в листі суду від 02 березня 2020 року, а з заявою про скасування вказаного судового наказу ОСОБА_1 звернулася до суду 12 березня 2020 року.

Вимогами ч. 1 статті 170 ЦПК України (в редакції на момент отримання заявницею копії судового наказу) передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В даному випадку заявник не порушив передбачених ЦПК України строків звернення з заявою про скасування судового наказу, тому що з моменту отримання ОСОБА_1 копії наказу 2 березня 2020 року до її звернення до суду з заявою про скасування цього наказу 12 березня 2020 року не пройшло 15 днів.

Апеляційний суд вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що вказана заява про скасування судового наказу подана після закінчення строку, встановленого на його оскарження вимогами ЦПК України. А тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (до компетенції Апеляційного суду не входить ухвалення або скасування судових наказів), ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Керуючись ст. 379, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2020 року скасувати і направити справу до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді