КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2020 року місто Київ

Справа №761/8333/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Нежури В.А.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Піхур О.В. від 19 вересня 2019 року (повний текст складено 20 вересня 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що наказом № 13-К від 01 листопада 2013 року її було прийнято на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Шевченківського району міста Києва на 0,5 вакантної ставки в порядку переведення з поліклініки № 1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

30 листопада 2017 року нею було отримано лист від в.о. директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» Басік І .В . з наказом № 136 від 29 листопада 2017 року про зміну в організації праці, відповідно до якого Філія № 1 повинна працювати за новим графіком, та попередження про можливість припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

09 лютого 2018 року позивач отримала наказ відповідача № 122-к від 05 лютого 2018 року про звільнення з посади з 05 лютого 2018 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Вважала такий наказ незаконним та зазначила, що спірний наказ не містить обставин (умов), які відповідно до законодавства визнаються змінами в організації виробництва і праці підприємств, установ, організацій, тому, на її думку, відсутні підстави для зміни істотних умов її праці, що свідчить про незаконність припинення трудового договору.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 122-к від 05 лютого 2018 року про звільнення її з посади та наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 136 від 29 листопада 2017 року в частині встановлення нового графіку її роботи, поновити її з 05 лютого 2018 року на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні по парним числам робочих днів, стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на її користь 88560,86 грн заробітної плати з індексацією за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2018 року по 20 серпня 2019 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , з судовим рішенням не погодилась та подала апеляційну скаргу. Просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судове рішення ухвалено за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва подало свій відзив на апеляційну скаргу. Вважало, рішення районного суду законним, обґрунтованим і таким, що прийняте з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи, а також просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно положень до ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, наведеним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено відповідачем з додержанням вимог закону.

Разом з тим, погодитися з цим висновком місцевого суду колегія суддів не може.

Судом встановлене і матеріалами справи підтверджене та сторонами не заперечується таке.

Наказом № 13-К від 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії №1 Комунального підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Шевченківського району міста Києва на 0,5 вакантної ставки в порядку переведення з поліклініки №1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

29 листопада 2017 року відповідачем з метою якісного надання медичних послуг населенню було прийнято наказ «Про зміни в організації праці» № 136, згідно з якого працівникам кардіологічного кабінету Філії №1 було встановлено робочий час з 8:00 до 16:51 та затверджено графік обліку робочого часу.

Листом від 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 136 від 29 листопада 2017 року, попереджено про зміну в організації праці, відповідно до якого Філія №1 повинна працювати за новим графіком та про можливість припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України в разі відмови позивача від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з заявою у відповідь на вказаний лист, в якому повідомила відповідача, що вважає наказ № 136 від 29 листопада 2017 року, новий графік та попередження про припинення її трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП незаконними та необґрунтованими. До вказаної заяви вона долучила копію консультативного висновку № 600 від 19 січня 2018 року, виданого державною установою «Національний науковий центр «Інститут кардіології ім. акад. М.Д. Стражеска» НАМН Україна.

Наказом № 122-к від 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з посади з 05 лютого 2018 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

09 лютого 2018 року позивач отримала наказ відповідача № 122-к від 05 лютого 2018 року про звільнення з посади з 05 лютого 2018 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

З 02 лютого 2018 року до 09 лютого 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, стати до роботи визначено 10 лютого 2018 року.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Шевченківського району міста Києва середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяці роботи складає 1603,5 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1, 3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказано, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

За наведеного, залишення поза увагою судом першої інстанції тієї обставини, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося під час її перебування на лікарняному призвело до ухвалення незаконного рішення. Тому воно, на підставі п. 1). ч.1 ст. 376 ЦПК України, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Розглядаючи спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, позивач, на час звільнення працювала в комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на умовах неповного робочого тижня, на другій зміні по парним числам робочих днів.

За наведених обставин, колегія суддів, вважає за необхідне визнати незаконними накази Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 122-к від 05 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади та наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 136 від 29 листопада 2017 року в частині встановлення нового графіку роботи ОСОБА_1 . Поновити з 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на умовах, що існували на час звільнення.

Оскільки позивач була звільнена незаконно, та підлягає поновленню на роботі на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою від 11 березня 2020 року про середню заробітну плату, комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва, середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяці роботи складала 1603,5 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 лютого 2018 року по 20 серпня 2019 року.

Таким чином, за розрахунками колегії суддів, на користь позивача з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 05 лютого 2018 року по 20 серпня 2019 року, але у меншому розмірі ніж просила позивач у позові, що становить 30799, 31 грн, з індексацією за час вимушеного прогулу з відрахуванням із цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 1) ч. 1 ст. 376, ст. 268, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 122-к від 05 лютого 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади та наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 136 від 29 листопада 2017 року в частині встановлення нового графіку роботи ОСОБА_1 .

Поновити з 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва () на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні по парним числам робочих днів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на користь ОСОБА_1 30 799, 31 грн заробітної плати з індексацією за час вимушеного прогулу з 05 лютого 2018 року по 20 серпня 2019 року з відрахуванням із цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва () на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні по парним числам робочих днів.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

В.А. Нежура