Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача-1 ОСОБА_2 , представника відповідача-1 - адвоката Орлової О.В.,

відповідача-2 ОСОБА_3 , представника відповідача-2 - адвоката Писаренка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька Інна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.03.2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П., зареєстрований в реєстрі за № 346 та стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по справі, в тому числі витрати на професійну правничу роботу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.05.1999 року ним, за згодою та в інтересах своєї родини: дружини ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_7 в рівних долях була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна». Вказана квартира була придбана за спільні кошти подружжя для постійного проживання. Зазначає, що 02.06.1999 року між ним та Кредитно-фінансовою спілкою «Експобанк» було укладено кредитний договір № 106, відповідно до якого банк надав позивачу кредит в сумі 35 260 грн. з граничним терміном користування до 02.09.1999 року, з відсотковою ставкою 80,0% річних. Цього ж дня між позивачем, ОСОБА_7 та КБ «Кредитно-фінансова спілка «Експобанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , була передана в іпотеку. 09.09.1999 року між позивачем, ОСОБА_7 та КБ «Кредитно-фінансова спілка «Експобанк» було укладено договір застави, відповідно до якого вищевказана квартира була передана в заставу. Вказує, що 05.09.1999 року ОСОБА_8 було придбану належну позивачу та ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні, виданого приватним нотаріусом КМНО Олексюк Ю.Е. 18.12.2000 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. 11.03.2001 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. 29.08.2001 року між ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Крім того, позивач та члени його родини вселились та проживають у вищевказаній квартирі із червня 1999 року, сплачують комунальні послуги та інші платежі по утриманню даної квартири, несуть витрати на ремонт квартири та комунікації, іншого житла не мають, вказана квартира є єдиним постійним місцем проживання позивача та його родини. У 2007 році позивач домовився з відповідачем ОСОБА_2 про викуп квартири АДРЕСА_1 , а також щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу даної квартири, який планували укласти за ціною 35 000,00 дол. США. В той же час позивач з відповідачем ОСОБА_2 домовилися, що кошти за вищевказану квартиру в сумі 35 000,00 дол. Будуть виплачуватися частинами. В період із травня по жовтень 2012 року сім`єю позивача було виплачено відповідачу ОСОБА_2 23 650,00 дол. США, що підтверджується відповідними розписками. 25.03.2017 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 25.03.2017 року, який був укладений між відповідачами, було укладено виключно для уникнення ОСОБА_2 відповідальності та недотримання домовленостей про продаж позивачу квартири в якій він проживає разом з родиною з 1999 року. Крім того, відповідач ОСОБА_3 , ніколи не навідувався та не приходив до вищевказаної квартири та навіть не оглядав її перед купівлею. Оскільки у визначений законом спосіб позивач позбавлений права укласти договір купівлі-продажу квартири, і ними в період з травня по жовтень 2012 року, були сплачені відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 23 650,00 дол. США, однак відповідач ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майна, позивач просить в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.03.2017 року не дійсним.

Ухвалою від 29.01.2018 року відкрито провадження у даній справі з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з 05.09.2000 року квартира АДРЕСА_1 вибула законним способом із власності позивача та з тих пір тричі змінювала власника. Зазначає, що 02.08.2016 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_3 з вимогою про стягнення грошових коштів, оскільки він дійсно був винен відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти, у зв`язку з чим вирішив продати належну йому квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживав і досі проживає позивач зі своєю родиною. 14.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з вимогою звільнити вищевказану квартиру та виписатись з неї, але позивач відмовився, почав лаятись та погрожувати, що змусило відповідача розпочати процедуру підготовки до виселення позивача та його родини в судовому порядку. Вказує, що 25.03.2017 року продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №346. Крім того, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів забезпечено шляхом накладення арешту на належну йому квартиру АДРЕСА_2 , а отже підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу квартири від 25.03.2017 року з ОСОБА_3 для уникнення відповідальності перед ОСОБА_1 є неправдою, оскільки позивач немає жодних прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Писаренком А.М. було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дійсним та реальним, оскільки правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме ОСОБА_3 придбав квартиру, оскільки мав такий намір.

Позивачем була подана письмова відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якій позивач зазначив, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про ремонт квартири у 2007 році, оскільки його сім`я здійснювала після домовленості з відповідачем про викуп квартири. Крім того, відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав в вищевказаній квартирі, не слідкує та не утримує її, усі комунальні послуги по утриманню квартири сплачує позивач.

Третьою особою ПН КМНО Затварницькою І.П. подані письмові заперечення, в яких нотаріус зазначила, що при посвідченні нею 25.03.2017 р. за реєстровим № 346 Договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 нею було встановлено особи сторін та перевірено їх дієздатність; установлено волевиявлення та дійсні наміри на вчинення саме цього правочину; однакове розуміння сторонами умов правочину та його наслідків; отримано від продавця всі необхідні для відчуження майна документи та інформацію, перевірено належність нерухомого майна продавцю та відсутність заборон на його відчуження; відсутність права власності або право користування відчужуваною квартирою у малолітніх (неповнолітніх) дітей або недієздатних (обмежено дієздатних) осіб; отримано згоду подружжя на придбання квартири; сторонами підтверджено повний розрахунок за продане майно та відсутність будь-яких претензій один до одного щодо укладеного правочину; сплачено обов`язкові внески та збори. Вважає безпідставним твердження позивача про фіктивність та недійсність цього Договору. Зазначає, що п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено про залучення нотаріусів, які посвідчували правочини, до участі в справі як третіх осіб лише, якщо позивач обгрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірній дії нотаріуса. В зв`язку з чим, просить не залучати її до участі в справі як третю особу.

Ухвалою від 29.01.2018 р. було відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 10.05.2018 р. ухвала районного суду залишена без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Ухвалою від 29.03.2018 р. була задоволена заява позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 08.02.2019 р. на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України вищевказаний позов був залишений без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.09.2019 р. за апеляційною скаргою позивача зазначена вище ухвала районного суду скасована з направленням справи для продовження розгляду.

В судовому засіданні 18.02.2020 р. суд, вислухавши думку учасників справи та їх представників, відмовив в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю його представника - адвоката Горбового В.А. в іншому процесі, оскільки дана неявка представника була повторною, позивач за матеріалами справи мав також іншого представника (нотаріально посвідчена довіреність від 06.09.2016 р.), який не повідомляв суд про припинення своїх повноважень. При цьому суд взяв до уваги, що після повернення справи з апеляційного суду адвокат Горбовий В.А. жодного разу не з`явився в судові засідання, подаючи на кожне клопотання про відкладення.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що позов він підтримує, відмовився надавати пояснення, посилаючись на ст.63 Конституції України та відсутність свого представника.

Відповідач-1 та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Відповідач-2 та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причину неявки до суду не повідомили, заяв з процесуальних питань суду не подавали.

Третя особа ПН КМНО Затварницька І.П. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, в письмових запереченнях, що знаходиться в матеріалах справи, міститься клопотання про розгляд справи без її участі.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 14.05.1999 року ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_7 в рівних долях придбали квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна».

02.06.1999 року між ОСОБА_1 та Кредитно-фінансовою спілкою «Експобанк» було укладено кредитний договір № 106.

Пунктом 1.1 вищевказаного договору передбачено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 35 260,00 грн. граничним терміном користування до 02.09.1999 року відсотковою ставкою по терміновій позичці 80,0% річних, а позичальник виконує зобов`язання перед Банком по поверненню даного кредиту та відсотків за його користування.

02.06.1999 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та КБ «кредитно-фінансова спілка «Експобанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 5875, відповідно до умов якого квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку.

09.09.1999 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та КБ «Кредитно-фінансова спілка «Експобанк» було укладено договір застави, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-2493, відповідно до умов якого квартира АДРЕСА_1 була передана в заставу банківській установі.

Відповідно до свідоцтва про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах) від 05.09.2000 року, ОСОБА_8 було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

18.12.2000 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Межинською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 13-8497.

11.03.2001 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мальченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 867.

29.08.2001 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за № 437.

25.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П., зареєстрований в реєстрі за № 346.

Позивач зазначає, що, незважаючи на вищевказані правочини, із червня 1999 року він разом зі своєю родиною (Дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 ) постійно проживає у зазначеній квартирі АДРЕСА_1 , сплачує усі комунальні послуги та інші платежі по утриманню квартири, несе витрати на ремонт та комунікації, позивачем були укладені договори з обслуговування та утримання квартири (електропостачання, водопостачання, водовідведення та інше), а тому позивач та його родина вважали себе повноцінними власниками зазначеного майна.

23.01.2017 р. позивач звернувся письмово з листом до ОСОБА_2 з пропозицією укладення договору купівлі-продажу квартири або повернути отримані від позивача в рахунок оплати вартості квартири АДРЕСА_1 , кошти в розмірі 23650,00 дол.США, однак 10.03.2017 р. останній повідомив про від мову від пропозиції позивача.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Відповідно до ст. 235 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Отриманні за клопотанням позивача про витребування доказів документи з ПАТ «Кристалбанк» підтверджують перерахування коштів за банківськими рахунками між відповідачами в день укладання договору 25.03.2017 р. з призначенням платежу «Перерахування згідно договору купівлі-продажу квартир за адресою: АДРЕСА_3 ».

Щодо сплачених ОСОБА_1 коштів в розмірі 23 650 дол.США, то рішенням Печерського районного суду м.Києва у цивільній справі № 757/6937/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 вказана сума була стягнута з останнього на користь ОСОБА_1 виконавче провадження ВП 57880029 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі даного рішення, закінчено в зв`язку з фактичним виконанням, що підтверджено постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В. від 25.01.2019 р.

Посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу квартири від 25.03.2017 року був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виключно для уникнення ОСОБА_2 відповідальності та недотримання домовленостей про продаж позивачу та його родині квартири, в якій останні безперервно проживають з 1999 року, суд не бере до уваги, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2017 року, власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 .

Доводи позивача та надані ним документи про оплату комунальних послуг суд вважає не спроможними та не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на висновок суду.

Крім того, судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м.Києва (головуючий - суддя Ларіонова Н.М.) перебуває цивільна справа № 758/12798/17 за позовом позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особи: Житлово-будівельний кооператив «Авіатор-14», Подільський районний відділ Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За даним позовом позивач просить усунути перешкоди у користуванні ним власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , що на праві власності належить позивачу. Провадження у даній справі зупинено ухвалою від 06 липня 2018 р. до набрання законної сили рішенням за даним позовом ОСОБА_1 .

При цьому, суд бере до уваги, що провадження у справі № 758/12798/17 за позовом ОСОБА_3 відкрито ухвалою від 27.10.2017 р., а вищевказаний позов ОСОБА_1 поданий 05.12.2017 р., тобто після отримання позову ОСОБА_3 .

Дані обставини підтверджені обома сторонами та ухвали по справі № 758/12798/17 містяться в ЄДРСР.

Відповідно до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.03.2017 року був укладений згідно діючого на той момент законодавства і відповідав волевиявленню сторін, що вони і засвідчили своїми підписами, а надані докази позивачем не підтверджують його невідповідність.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 225, 235 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.11, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька Інна Петрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова