У Х В А Л А

26 травня 2020 року

м. Київ

справа №208/8579/18

провадження № 61-5674ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», про визнання незаконними дій щодо зміни норми користування природного газу,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано визначений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 за показаннями будинкового вузла обліку у будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 01 грудня 2016 року, таким, що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»: поновити ОСОБА_1 нарахування оплати за спожитий обсяг природного газу, як побутовому споживачу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників; здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахування оплати за спожитий обсяг природного газ відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

21 березня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги з зазначенням підстав касаційного оскарження, їх обґрунтування та заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

У травні 2020 року від ОСОБА_1 надійшла виправлена касаційна скарга з зазначенням підстав для касаційного оскарження, та заява про поновлення строку на касаційне оскарження.

Однак, скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки скаржником не були усунуті у повному обсязі недоліки касаційної скарги.

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає що судом апеляційної інстанції застосовано пункт 4 глави першої розділу ІХ Кодексу ГРС, пункти 1, 2 глави п`ятої розділу ІІІ Кодексу ГРС, статтю 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI без урахування правових висновків щодо застосування вказаних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №214/5776/17, від 17 квітня 2020 року у справі №215/2712/18-ц та від 12 лютого 2020 року у справі №176/1664/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також застосовано норми статті 367 ЦПК України без урахування правових висновків щодо застосування вказаних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

В частині мотивування застосування судом апеляційної інстанції статті 367 ЦПК України всупереч правовим висновкам Верховного Суду ОСОБА_1 . зазначає, що суд не навів мотивування долучення доказів, поданих відповідачем на стадії апеляційного провадження, оскільки ці докази в суді першої інстанції не досліджувалися, а окремі з них були складені після ухвалення судом рішення у справі. На думку скаржника вказані факти порушення порядку долучення та дослідження доказів є порушенням принципу загальності цивільного судочинства.

Подальше мотивування вказаної підстави скаржника зводиться до того, що на її думку встановлені на підставі недостовірних, недопустимих та неналежних доказів обставини справи стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Однак, посилань на відповідну підставу касаційного оскарження з приводу встановлення судом апеляційної інстанції обставини справи на підставі недопустимих доказів касаційна скарга не містить.

Верховний Суд звертає увагу на те, що в контексті диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) не уповноважений на власний розсуд, виходячи з мотивування касаційної скарги, додатково визначати інші підстави касаційного оскарження, на які скаржник прямо не вказала.

З огляду на те, що суд за результатами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень повинен дати оцінку доводам касаційної скарги, а з урахуванням вимог статті 400 ЦПК України уповноважений вчиняти такі дії лише в межах підстав касаційного оскарження, зазначених в ухвалі про відкриття касаційного провадження, то скаржнику необхідно надати виправлену касаційну скаргу, доводи в якій чітко зазначити підстави касаційного оскарження та відповідне обґрунтування кожної з вказаних позивачем підстав, оскільки такі підстави є основою для відкриття касаційного провадження та подальшого розгляду касаційної скарги.

Таким чином, скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, а саме: викладено мотивування однієї з підстав касаційного оскарження судових рішень, перелік яких передбачений частиною другою статті 389 ЦПК України, однак, не зазначено власне підставу, а відтак ОСОБА_1 необхідно надати до суду виправлену касаційну скаргу з урахуванням вимог, викладених у цій ухвалі.

За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням того, що скаржник звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, не має достатніх знань в сфері юриспруденції, в зв`язку з чим не виконала у повній мірі вимоги законодавства в частині оформлення касаційної скарги відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, з метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання скаржником виправленої касаційної скарги з урахуванням вимог, зазначених в цій ухвалі.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш