Справа № 333/6636/19
Провадження № 2/333/626/20
18 травня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
18.11.2019 року до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, звернулася позивач ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_2 , який зазначив, що позивачу на праві приватної власності належить 4/5 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеним 31.10.2019 року між позивачем та ОСОБА_5 . Інша 1/5 частка квартири належить ОСОБА_4 . Відповідач, який є колишнім членом сім`ї попереднього власника, зареєстрований у будинку, але не проживає у ньому, фактичне місце проживання відповідача невідоме, в добровільному порядку з реєстраційного обліку по зазначеній адресі він не знявся, тому вирішити питання добровільного зняття відповідача з реєстрації неможливо. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати відповідача - ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, але через канцелярію суду представник надав заяву, в якій зазначив, що справу просить розглядати без їх участі, позовну заяву підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечуютьа.
Відповідач ОСОБА_3 повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки.
Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською О.Г. за реєстровим номером 2665 позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 4/5 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).
Вищезазначена інформація також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 187063035 від 31.10.2019 року (а.с. 11).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 187062323 від 31.10.2019 року 1/5 частка квартири АДРЕСА_1 належить третій особі по справі - ОСОБА_4 (а.с. 15).
Як зазначено у позовній заяві, відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування квартирою із переходом права власності на квартиру до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 по справі № 180/1388/17).
Відтак, відповідач - ОСОБА_3 , будучи членом сім`ї попереднього власника квартири, із переходом права власності до нового власника, позивача - ОСОБА_1 , втратив право користування вищезазначеною квартирою. При цьому реєстрація відповідача в квартирі обмежує право власності позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11).
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16), суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16).
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачені процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова