ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 травня 2020 року

м. Харків

справа № 621/2369/16-ц

провадження № 22-ц/818/2550/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2020 року в складі судді Бібіка О.В.,

у с т а н о в и в :

06 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 48 050,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 25 вересня 2015 року близько 10 години 00 хвилин в домоволодінні ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 сталася пожежа, внаслідок якої було знищено належне йому майно, а саме: два сіносховища, розміром 5х10 м, висотою 3,5 м; 500 тюків сіна врожаю 2015 року, вагою кожен 20 кг, загальною вагою 10 тон; 50 листів шиферу; залізні листи нові в кількості 10 штук; доска-шальовка з деревини сосна, товщиною 20 мм, загальним об`ємом 10 куб; лати з деревини сосна, загальний об`єм 10 куб м; 5 кг цвяхів довжиною по 40 мм, 15 кг довжиною по 150 мм, загальною вагою 20 кг; 4 рулони руберойду розміром 10 м на 1 м.

За даним фактом Зміївським РВ 25 вересня 2015 року інформацію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №0001062 за ознаками частини першої статті 270 КК України.

Факт пожежі підтверджується Звітом Зміївського РВ МЧС про причину виникнення пожежі від 26 вересня 2015 року, де встановлено, що пожежа у ОСОБА_1 сталася через необережне поводження з вогнем.

07 вересня 2016 року кримінальне провадження № 0001062 було закрито з підстав, передбачених частиною першою статті 270 КК України.

Згідно з висновком товарознавчої експертизи № 2, складеного спеціалістом - оцінювачем Монохоновою Т.Г. 12 липня 2016 року, вартість знищеного майна (за винятком 2-х сіносховищ) становить 28 050,00 грн, яку позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 з урахуванням вартості 2-х сіносховищ в сумі 20 000,00 грн.

09 червня 2017 року ОСОБА_2 надав заперечення проти позовної заяви, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Заперечення мотивовано відсутністю доказів на підтвердження причинно - наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та шкодою, заподіяної ОСОБА_1 у зв`язку з пожежею, що сталася 25 вересня 2015 року в його домоволодінні за вказаною адресою.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог.

05 березня 2020 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протоколом огляду місця події від 25 вересня 2015 року встановлено, що на відстані 8 метрів від будинку відповідача виявлено джерело пожежі і від цього місця сліди вигорілої трави ведуть до його домоволодіння, а саме - до дерев`яних сараїв. Вказував, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що в день пожежі ОСОБА_2 на багатті у дворі готував собі чай. Тому вважав, що вказані докази підтверджують факт необережного поводження з вогнем з боку відповідача, що призвело до пожежі у його дворі. Відповідач, як власник майна, зобов`язаний вживати всі необхідні заходи, щоб не створити об`єктивної загрози для оточуючих та ризику пошкодження їх майна, не допустити можливості настання негативних наслідків для оточуючих від користування своєю власністю.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 25 вересня 2015 року по АДРЕСА_1 сталося займання сухої трави площею 500 кв м поблизу домоволодіння ОСОБА_1 .

В результаті пожежі знищено два сінники з сіном, що належали ОСОБА_1 .

Згідно заяви, зареєстрованої в ЄРДР 25 вересня 2015 року за № 0001062, до Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшло повідомлення з МНС від ОСОБА_6 про те, що в АДРЕСА_1 сталося займання сухої трави, площею 500 м2 поблизу домоволодіння ОСОБА_1 (а. с. 167).

Постановою слідчого Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області Плех Ю.К. від 07 вересня 2016 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25 вересня 2015 року за №0001062, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 270 КК України (а. с. 168).

Згідно з висновком товарознавчої експертизи № 2, складеного спеціалістом - оцінювачем Монохоновою Т.Г. 12 липня 2016 року, вартість знищеного майна (за винятком 2-х сіносховищ) становить 28 050,00 грн (а. с. 10).

Згідно з Звітом про причину виникнення пожежі 26 вересня 2015 року за адресою АДРЕСА_1 , 26 вересня 2015 року на ПЗЧ 58-ДПРЧ м. Зміїв ГУ ДСНС України у Харківській області надійшло повідомлення про пожежу за адресою: АДРЕСА_1 . Підрозділи ДСНС України в Харківській області до ліквідації пожежі не залучалися, так як при прибутті чергового караулу пожежу було ліквідовано. Прибувши до місця події, було встановлено, що горіло сіно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Орієнтовані прямі збитки від пожежі складають 15 000,00 грн, побічний збиток склав 31 633,00 грн. Причина пожежі - необережне поводження з вогнем (а. с. 13).

Звертаючись із позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що шкода завдана з вини ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода- наслідком.

Позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачем, тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити саме відповідач.

Дійсно, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Акт про пожежу, на який посилається позивач не підтверджує наявність вини відповідача у спричиненні шкоди, оскільки містить лише інформацію щодо факту пожежі, обсягу пошкоджень, а також щодо ймовірної її причини.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту завдання матеріальної шкоди та її розміру позивач не надав належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити дійсну вартість знищеного майна та можливу ціну відновлення пошкодженого майна.

Матеріали справи також не містять доказів достовірної причини пожежі, винні особи за результатами проведення досудового розслідування за цим фактом Зміївським відділенням Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області не були встановлені, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 07 вересня 2016 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідача у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, про те, що причиною нанесення матеріальної шкоди позивачу є пожежа, яка виникла в домоволодінні ОСОБА_7 - дружини ОСОБА_2 , яка як власник майна, зобов`язана була вживати всіх необхідних заходів, щоб не створити об`єктивної загрози для оточуючих не заслуговують на увагу, оскільки обов`язковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, проте суду не надано доказів, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача завдана шкода позивачу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова