ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 травня 2020 року

м. Харків

справа № 628/2823/19

провадження № 22-ц/818/3046/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року в складі судді Волчек О.О.,

у с т а н о в и в :

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 20 серпня 1995 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2019 року було розірвано.

У період шлюбу за спільні кошти сторони придбали автомобіль ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який 14 лютого 2008 року було зареєстровано на відповідача.

Зазначала, що транспортний засіб фактично використовується одноособово відповідачем.

На теперішній час сторони не дійшли взаємної згоди щодо розпорядження вказаним спільним рухомим майном.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею та ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб: ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 за кожним по Ѕ частині; припинити право спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив мотивовано відсутністю доказів на підтвердження того, що оспорюваний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу: ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу: ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Припинено право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль: ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що автомобіль придбаний за власні кошти і є його особистою власністю. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивача та відповідача по 1/2 частині автомобіля.

26 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право власності на автомобіль не може бути визнано по Ѕ частині кожному, так як згідно з Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року за № 1388 (зі змінами) передбачено, що реєстрація права власності на автомобіль може відбутись тільки на одного з власників з дозволу інших власників. Натомість суд першої інстанції поділив майно подружжя таким чином, що унеможливлює здійснювати користування, розпорядження неподільною річчю одним з співвласників.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 1995 року.

Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 67).

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль ВАЗ 2107 на підставі біржової угоди №11-1020 від 14 лютого 2008 року виданої УАТБ Харків на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою начальника територіального сервісного центру № 6346 від 22 листопада 2019 року № 31/20/6-576 (а.с. 65).

14 лютого 2008 року автомобіль ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з територіального сервісного центру № 6346 від 16 серпня 2018 №31/20/6-377 (а.с. 10).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний виключно за гроші відповідача матеріали справи не містять.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частини другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що автомобіль ВАЗ 2107, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 придбаний за спільні кошти подружжя та є об`єктом права спільної їх сумісної власності.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно поділено рухоме майно не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_1 просила визнати право власності на ідеальну частку рухомого майна, що не позбавляє ОСОБА_2 права користуватися спірним автомобілем, який був придбаний подружжям під час шлюбу за спільні кошти та належить сторонам на праві спільної власності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 травня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова