ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4778/20 Справа № 210/3761/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СітіСервіс-КР»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, який неодноразово уточнювала, в останній редакції 19 квітня 2019 року до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіСервіс-КР» (надалі ТзОВ «СітіСервіс-КР») про відшкодування шкоди, завданої залиттям.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . 27 серпня 2014 року з вини відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є власниками квартири АДРЕСА_2 квартиру позивачу було затоплено, що підтверджується Актом про залиття квартири від 27 серпня 2014 року. Оскільки квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачам, саме вони, як законні власники повинні нести відповідальність за свою власність, а також вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення будь-яких обставин з негативними наслідками, у даному випадку залиття.

Крім того 07 липня 2016 року квартиру позивача було затоплено через руйнування фасонних часток на системі водовідведення розташованої під підлогою вище розташованої квартири АДРЕСА_2 за цілісність яких відповідає обслуговуюча організація ТзОВ «СітіСервіс - КР».

Тому просила суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТзОВ «СітіСервіс - КР» на користь позивача матеріальну шкоду внаслідок затоплення квартири у сумі 5708,40 грн. Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТзОВ «СітіСервіс - КР» на користь позивача моральну шкоду внаслідок затоплення квартири у сумі 4 000 грн. Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТзОВ «СітіСервіс - КР» на користь позивача судові витрати

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача грошові кошти в розмірі 2854,20 грн. за заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2854,20 грн. за заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн. за заподіяну моральну шкоду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн. за заподіяну моральну шкоду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 367,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 367,48 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір, у розмірі 367,48 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені вищезазначених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин справи.

Вважає, що судом не встановлено та в рішенні не зазначено причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , внаслідок яких було затоплено квартиру позивача у 2014 році, не доведено причетності та бездіяльність саме відповідачів відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до затоплення квартири позивача.

Також відповідачОСОБА_2. зазначає про те, що Акт про залиття квартири від 27 серпня 2014 року оформлений з порушенням норм законодавства, оскільки в ньому е зазначено причину залиття, відсутні відомості про відмову від його підписання відповідачами.

Крім того, судом не враховано, що після залиття квартири позивача в 2016 році, відповідач після неодноразового звернення до органів місцевого самоврядування, за власні кошти замінила труби водопостачання в міжповерховому перекритті та на момент звернення позивача до суду з позовом , ця проблема вже була вирішена.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того, просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу та участі адвоката в суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 2854,20 грн. за заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у 2016 році та компенсації в розмірі 1500 грн. за заподіяну моральну шкоду, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 04 грудня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л. (а.с.7-10).

Згідно Акту обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет затоплення від 27 серпня 2014 року, квартира АДРЕСА_1 розташована на 1 поверсі двоповерхового будинку, в коридорі на стінах є сліди затоплення площею 2,7 кв.м2., в туалеті на стінах, пофарбованих водними сумішами, сліди затоплення площею 0,8 кв.м2., у ванній на стінах та стелі забарвлені водними сумішами сліди затоплення площею 1, 2 кв.м2. Встановити причину затоплення немає можливості, так як мешканці вище розташованої квартири АДРЕСА_2 не надали доступу. Звернень від мешканців квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 щодо аварійних ситуаціях в КП «ЖЕО №8» не надходило(а.с.11).

Згідно Акту про залиття квартири АДРЕСА_1 від 07 липня 2016 року, відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 , у ванній кімнаті стеля та стіни мокрі, площею 6 кв.м2, у туалеті стіни, які окрашені водною сумішшю мокрі площею 1,6 кв.м2., зі стелі, обшитою пластиком тече вода, у коридорі стіни зі шпалерами мають вологі плями від затоплення площею 2,5 кв.м2. Причиною залиття квартири АДРЕСА_1 є руйнування фасонних часток на системі водовідведення, що розташовані під підлогою у квартири АДРЕСА_2 . Мешканці квартири АДРЕСА_2 від підпису відмовились (а.с.12).

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження №27/18 від 18 липня 2018 року вартість ремонтно - будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень унаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 5 708,40 грн.(а.с.145-147).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача в серпні 2014 році сталося з вини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, натомість відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно статті 1166 ЦК України,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету країни з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Тобто, до матеріалів справи повинні бути додані належні докази, що підтверджують факт затоплення квартири. Зокрема, позивачі повинні надати комісійний акт, складений за участю представників обслуговуючої організації, яким зафіксовано сам факт затоплення, а також причини затоплення і нанесення ушкодження.

Аналогічний висновок міститься в Постанові ВС від 21 лютого 2018 року у справі №2-1974/11

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», аварія - це пошкодження інженерних мереж, обладнання або конструктивних елементів споруд, що виникло з техногенних або природних причин, які перешкоджають їх подальшій експлуатації відповідно до технічних умов; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно п. 12 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, балансоутримувач житлового будинку або уповноважена ним особа несе відповідальність перед власником, наймачем (орендарем) приміщення житлового будинку в разі: ненадання або надання не в повному обсязі послуг, що призвело до збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю,- шляхом відшкодування збитків.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні, які викладені в ст. 13 ЦПК України справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачаться з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої залиттям позивач посилалась на те, що 27 серпня 2014 року з вини мешканців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є власниками квартири АДРЕСА_2 квартиру, що належить позивачу було затоплено, оскільки квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачам, саме вони, як законні власники, повинні нести відповідальність за свою власність, а також вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення будь-яких обставин з негативними наслідками, у даному випадку, залиття.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Акт обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет затоплення від 27 серпня 2014 року не містить відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші необхідні відомості(а.с.11).

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів причин затопленняквартири позивача у 2014 році та спричинення позивачу шкоди внаслідок винної протиправної поведінки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як співвласників квартири АДРЕСА_2 , тому відсутні підстави для стягнення з них як матеріальної так і моральної шкоди на користь позивача внаслідок залиття квартири.

Проте, суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку проте, що залиття квартири позивача в серпні 2014 році сталося з вини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача про те, що вона неодноразово зверталась до відповідачів, для виклику працівників ЖЕО для встановлення причини затоплення, оскільки відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України зазначені обставини не підтверджені належними та допустими доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що з вини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сталось залиття квартири позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та належних доказах, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили залиттяквартири позивача у 2014 році та спричинення позивачу шкоди внаслідок винної протиправної поведінки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як співвласників квартири АДРЕСА_2 , тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування шкоди завданою залиттям квартири у 2014 році відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за складання відзиву у сумі 5000 грн., не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що апеляційну скаргу відповідача задоволено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу відсутні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем при зверненні до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір у розмірі 552 грн. відповідно до квитанції №2 від 06 березня 2020 року (а.с. 202), який відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки рішення суду ухвалено на її користь.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача шкоди завданої залиттям квартири та в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення в цій частині на підставі ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 шкоди завданої залиттям квартири та в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат та постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої залиттям - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 552 (п`ятсот п`ятдесят дві) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: