Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 757/61804/16-ц

провадження № 61-7142 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Легенький Микола Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Легенького Миколи Анатолійовича, на рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Соколової В. В., Лапчевської О. Ф. від 20 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про розірвання договору, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: розірвати договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських та інших прав на твір та використання твору від 15 липня

2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути полотно 40х50 см дрібне зерно для написання на ньому твору (картини); стягнути з ОСОБА_2 аванс 36 грн; стягнути

з ОСОБА_2 штраф у розмірі 100 000,00 грн відповідно до пункту 5.3 зазначеного договору.

Позовну заяву обґрунтовував тим, що 15 липня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір про створення за замовленням твору образотворчого мистецтва (картини) та передачу усіх майнових авторських та інших прав на твір, згідно з умовами якого відповідно до пункту 2.1 договору відповідач зобов`язався в результаті власної творчої праці без залучення третіх осіб створити (написати олійними фарбами) та передати замовнику (йому) за визначеним в договорі місцем створений за його замовленням твір образотворчого мистецтва - картину, та здійснити повну передачу прав на цей твір. Строк виконання договору в частині створення твору визначений умовами не пізніше 30 днів з дня укладання цього договору.

На виконання умов вищезазначеного договору на підставі пункту 3.1 договору він затвердив ескіз № 13 (короткий опис ескізу: квіти) та відповідно до пункту 3.2 договору передав відповідачу полотно 50 х 70 см дрібне зерно для написання на ньому твору (картини) до підписання цього договору вартістю за домовленістю сторін - 7 000,00 грн, а також сплатив відповідачу аванс 36 грн, про що останній розписався на договорі.

Відповідно до пунктів 2.7 і 2.8 договору він зобов`язався виплатити відповідачу винагороду (гонорар) за створення твору та передання (відчуження) майнових прав на твір на користь нього у розмірі

240,00 грн готівкою.

Зазначав, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, до написання твору не приступив та замовлений ним твір протягом 30 днів з дня підписання договору не передав

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва у складі судді

Москаленко К. О. від 06 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір про створення за замовленням і передачу усіх виключних майнових авторських та інших прав на цей твір та використання твору від 15 липня 2016 року, укладеного між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 полотно 40 на 50 см; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу 36 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1 920,00 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір підлягає розірванню, оскільки відповідач не заперечував проти його розірвання,

а майно, яке передано на його виконання позивачем, підлягає поверненню відповідно до статті 653 ЦК України. При цьому, суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу, передбаченого пунктом 5.3 договору, оскільки позивачем не доведено існування істотного порушення умов договору з боку відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штраф у сумі 1 000,00 грн. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у стягненні передбаченого договором штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи не доведено існування істотного порушення умов договору з боку відповідача, яке було б підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності. Однак таке посилання суду першої інстанції є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ці кошти позивач просив стягнути як визначену умовами договору неустойку,

а не в порядку відшкодування завданих збитків.

При цьому апеляційний суд зазначив, що за умовами договору розмір авторського гонорару було визначено у сумі 240 грн, а визначений цим договором штраф у сумі 100 000,00 грн, що є значним порівняно із розміром авторської винагороди, тому наявність збитків у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання належними та допустимими доказами не доведено й підлягає зменшення розмір неустойки до 1 000,00 грн,

що є достатньою мірою цивільно-правової відповідальності (частина третя статті 551 ЦК України).

В іншій частині рішення районного суду не оскаржувалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Легенький М. А., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 100 000,00 грн й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 19 лютого 2018 року поновлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Легенькому М. А., строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 757/61804/16-ц із Печерського районного суду м. Києва та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про долучення доказів у справі, безпідставно зменшив розмір неустойки, не врахувавши, що відповідач

і раніше порушував умови інших договорів з позивачем.

Крім того, вказує, що вирішуючи питання про розмір неустойки, судом апеляційної інстанції визнано факт наявності істотного порушення умов договору.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України

від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено,

що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких

не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку,

що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката

Легенького М. А., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною другою статті 6 ЦК Українипередбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

Відповідно до положень статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення;якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків; прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що посилання суду першої інстанції як підставу відмови у задоволенні вимог в частині стягнення штрафу на факт недоведеності істотного порушення умов договору є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ці кошти позивач просить стягнути як визначену умовами договору неустойку, а не в порядку відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини першої та третьої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Статтею 617 ЦК Українипередбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з тим апеляційний суд зменшив розмір неустойки.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З урахуванням наведеногоВерховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що за умовами договору розмір авторського гонорару був визначений у сумі 240 грн, при цьому визначений цим договором штраф у сумі 100 000,00 грн є значним порівняно із розміром авторської винагороди, тому й підлягає зменшення розмір неустойки до 1 000,00 грн.

Зазначене відповідає принципу пропорційності у цивільному судочинстві (стаття 11 ЦПК України).

Крім того, оскільки відповідачем не доведено обставин, які давали б підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а підстав для застосування статті 617 ЦК України не убачається.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції вірно дослідив фактичні обставини у справі,

з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вірно визначивши розмір неустойки, з урахуванням розміру авторського гонорару, а посилання на те, що відповідач й раніше порушував умови інших договорів, укладених з позивачем, для цієї справи не має значення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують,

на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Легенького Миколи Анатолійовича, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець