Номер провадження 2-п/225/19/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/2368/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2020 р. м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Скиба М.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Савченко О.О,

представника відповідача - адвоката Саєнко О.М.,

представника позивача Нікішаєва О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залу суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №225/1892/2017 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що 09.06.2017 року Дзержинським міським судом Донецької області по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 було ухвалено заочне рішення про стягнення заборгованості. Так, було стягнуто з неї заборгованість за кредитом у розмірі 3771,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 29377,23 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1379,34 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що дізналась про наявність заочного рішення лише тоді, коли до Торецького об`єднаного УПФУ поступила на виконання постанова державного виконавця про звернення стягнення на пенсію. Рішення суду вона отримала 17.04.2020 року. З вказаним рішенням вона повністю не згодна, оскільки тривалий час належним чином виконувала зобов`язання та сплачувала кредит, тому вважає, що розмір заборгованості та розмір відсотків за користування кредитом не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 зазначає, що через загальновідомі обставини, що відбувались на момент винесення судового рішення та відбуваються на сьогодні на території Донецької та Луганської областей, характер та умови її життя суттєво змінювалися. Вона деякий час перебувала у своїх родичів в іншій області. Повісток про судовий розгляд справи вона не отримувала, жодних документів з суду до неї не надходило. Також вона не отримувала позовну заяву з додатками. Тому вона була позбавлена можливості знати про час та місце розгляду справи, тому що не була повідомлена належним чином.

Вважає, що неналежне повідомлення заявника про дату та час розгляду справи призвело до порушення права на обізнаність з приводу обставин справи при розгляді. Також відповідач був позбавлений права клопотати перед судом про надання доказів, заперечувати проти вимог позивача, заявляти клопотання та надавати пояснення, з метою спростування розміру заборгованості який визначив позивач.

Вважає, що зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що таке заочне рішення суду підлягає перегляду у встановленому законом порядку.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 27.04.2020 поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 09.06.2017 року, ухваленого по цивільній справі №225/1892/17 та прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №225/1892/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заявник (відповідач по справі) ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Була присутня в попередньому судовому засіданні в якому просила заяву задовільнити.

Представник заявника адвокат Саєнко О.М., в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, просив скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду.

Представник позивача АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, просив залишити заяву без задоволення.

Крім того, позивачем по справі наданий відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому зазначено, що виходячи з матеріалів справи та протоколу судових засідань відповідач належним чином повідомлений та від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. З огляду на вищевикладене, суд за наявності правових підстав та вимог ЦПК України, з урахуванням Листа Верховного Суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» та умов проведення заочного розгляду справ, а саме врахував: неявку відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи а тому суд правомірно провів заочний розгляд справи та виніс судове рішення яке є законним, справедливим та обґрунтованим,

Зазначає, що заява відповідача про перегляд заочного рішення не містить процесуальних обставин для скасування заочного рішення (поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду) та матеріальні обставини для скасування (посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, тому просить суд відмовити у перегляді заочного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника АТ КБ «Приватбанк», дослідив матеріали справи доходить наступних висновків.

За положеннями ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09.06.2017 року було задоволено частково позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 3771,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 29377,23 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1379,34 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача ОСОБА_1 було викликано в судове засідання шляхом направлення судової повістки з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за зареєстрованим місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40, 44), та шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина».(а.с. 47)

Усі судові повістки про виклик до суду, а також копія заочного рішення суду направлялись саме на вищевказану адресу.

Заявник у якості підстави для скасування заочного рішення у відповідній заяві, посилається на неповідомлення її належним чином про розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 отримувала судові повістки про виклик до суду, що підтвердєується повідомленнями про вручення поштових відправлень. копію заочного рішення не отримала.

Таким чином суд доходить до висновку про те, що заявник був обізнаний про розгляд справи судом, проте не цікавився ходом розгляду справи, до суду не з`явився.

Згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Таким чином, підставами для перегляду заочного рішення є одночасно наявність доказів, що мають істотне значення для справи та відсутність відповідача в судовому засіданні з поважних причин.

Заявник у заяві про перегляд заочного рішення не посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які на його думку мав би врахувати суд при прийнятті рішення і які відповідач, через неявку до суду з поважних причин, не мав можливості надати.

В заяві відповідач обмежується наведенням доводів, виходячи з яких він не погоджується з висновками суду щодо оцінки наявних доказів та розрахунку заборгованості за кредитним договором, застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті та є по суті обґрунтуванням апеляційної скарги.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Разом з тим, ч. 1 ст. 288 ЦПК України, як підставу для скасування заочного рішення, передбачає наявність саме доказів на які посилається відповідач та які мають істотне значення для вирішення справи у сукупності з відсутністю відповідача в судовому засіданні та не подання ним відзиву з поважних причин. Інших підстав для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду чинний ЦПК України не містить.

За перелічених обставин, оскільки заявник в заяві про перегляд заочного рішення не посилається на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та був обізнаним про розгляд справи судом, суд приходить до висновку про відсутність сукупності визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі №225/1892/2017 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: М.М. Скиба