Постанова
Іменем України

22 травня 2020 року
м. Київ

справа № 569/13485/17
провадження № 61-43867св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2018 року у складі судді Смолій Л. Д. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 18 липня 2018 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2012 році він призначений наказом Командування сухопутних військ Збройних сил України на посаду старшого офіцера служби радіоелектронної боротьби управління оперативного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який прибув із військової частини м. Мукачеве, та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Із 1993 року він перебуває на службі Збройних сил України, до 1998 року як курсант. Із 1998 року проходить службу як офіцер. Із 28 липня 1998 року він перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 , у подальшому при переведеннях і переміщеннях з урахуванням вимог положень «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» перебував на обліках у різних частинах за місцем служби. За період із 1998 по 2014 роки з житлового обліку у частинах не знімався, зі списків не виключався, житлом не забезпечувався. У зв`язку з подіями, які відбуваються у нашій країні та постійними відрядженнями, перебуванням у місцях бойових дій, у червні 2014 році він звернувся з рапортом до командира військової частини та голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування його на облік для поліпшення житлових умов у м. Рівне із сім`єю у складі чотири особи. У 2015 році він дізнався, що його зараховано на квартирний облік не із 28 липня 1998 року, а із моменту перебування на черзі за попереднім місцем служби, а саме 17 квітня 2012 року по військовій частині НОМЕР_3 м. Мукачеве. Тобто, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 не зарахований весь попередній період перебування на обліку. Рішення про зарахування його на чергу з квітня 2012 року без врахування попереднього строку служби та обліку на квартирному обліку суперечить чинному законодавству та обмежує його право на забезпечення житловою площею.

Із урахуванням наведених обставин, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року № 14 у частині зарахування старшого офіцера служби радіоелектронної боротьби управління оперативного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 на квартирний облік в загальну чергу із 17 квітня 2012 року зі складом 4 (чотири) особи. Дату зарахування із 17 квітня 2012 року змінити на 28 липня 1998 року. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 у термін перебування на квартирному обліку час перебування на квартирному обліку за попередніми місцями служби із 28 липня 1998 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року № 14 у частині зарахування старшого офіцера служби радіоелектронної боротьби управління оперативного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 на квартирний облік у загальну чергу із 17 квітня 2012 року зі складом 4 (чотири) особи. Дату зарахування із 17 квітня 2012 року змінено на 28 липня 1998 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 у термін перебування на квартирному обліку час перебування на квартирному обліку за попередніми місцями служби із 28 липня 1998 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач зарахований на квартирний облік із 28 липня 1998 року на загальну чергу під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , із квартирного обліку не знімався, а тому після переведення до іншої військової частини за позивачем разом із членами його сім`ї зберігається час перебування на обліку. Належним захистом порушених прав ОСОБА_1 є визнання протиправним ти скасування рішення житлової комісії у частині зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік у загальну чергу із 17 квітня 2012 року зі складом чотири особи та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 зарахувати у термін перебування на квартирному обліку час перебування за попереднім місцем роботи із 28 липня 1998 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Черняк Ю. В. від 17 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

08 листопада 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 20172018 роках.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 18 липня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що позивач за період із 1998 року по 2014 рік не знімався із квартирного обліку у військових частинах. Додана позивачем до рапорту довідка від 08 листопада 2013 року, видана Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачево, у якій зазначено, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку із 17 квітня 2012 року, є довідкою з останнього місця військової служби ОСОБА_1 , де він перебував на квартирному обліку. Взята до уваги судами довідка від 23 листопада 2006 року № 187, видана Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачево, про те, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 із 28 липня 1998 року, не передбачена чинним законодавством як підстава для прийняття рішення про поставку військовослужбовця на квартирну чергу. Апеляційний суд незаконно не допустив до участі у розгляді справи представника відповідача, чим порушив принцип змагальності сторін

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) не підлягає задоволенню із таких підстав.

Встановлені судами обставини

Відповідно до довідки № 187 від 23 листопада 2006 року виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачево Олійник О. І. перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 із 28 липня 1998 року зі складом сім`ї три особи.

Відповідно до довідки № 23 від 08 листопада 2013 року, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачево, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 з 17 квітня 2012 року по 25 вересня 2013 року складом сім`ї три особи.

09 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини та голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , складом сім`ї чотири особи із 17 квітня 2012 року.

Згідно з витягу із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року № 14 ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік у загальну чергу з 17 квітня 2012 року складом сім`ї чотири особи.

14 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини та голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про зміну дати зарахування його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , складом сім`ї чотири особи, з урахуванням перебування на квартирному обліку у попередніх місцях служби з 28 липня 1998 року.

Згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 грудня 2015 року № 33 ОСОБА_1 , зарахованого на квартирний облік в загальну чергу з 17 квітня 2012 року, відмовили у зарахуванні у першочергову чергу.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію від 28 травня 2015 року № 188, виданої військовою частиною НОМЕР_4 , ОСОБА_1 проживає у м. Рівне та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 при військовій частині НОМЕР_4 складом чотири члени сім`ї.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі із 01 серпня 1993 року. Час служби на 233 загальновійськовому полігоні склав період із 26 грудня 2012 року по 15 листопада 2013 року.
За час військової служби ОСОБА_1 та члени його сім`ї окремою ізольованою квартирою не забезпечувалися та грошову компенсацію не отримували.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Згідно з пунктом 32 вказаного Порядку черговість надання житла визначається за часом і зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Згідно з абзацом 1 пункту 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що позивач зарахований на квартирний облік із 28 липня 1998 року на загальну чергу під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , переводився по військовій службі до інших військових частини, із квартирного обліку не знімався, дійшли правильного висновку про те, що за позивачем разом із членами його сім`ї зберігається час перебування на обліку та обґрунтовано зобов`язали відповідача зарахувати позивача на квартирний облік саме із 28 липня 1998 року.

Висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають вимог матеріального та процесуального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 , звернувшись із рапортом до відповідача про зарахування його на квартирний облік, надав довідку, в якій зазначено про його перебування на квартирному обліку із 17 квітня 2012 року, не спростовують висновків судів, оскільки за встановлених у справі обставин не свідчать про відсутність у позивача права перебувати на загальному квартирному обліку із 28 липня 1998 року.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд незаконно не допустив до участі у розгляді справи представника відповідача, чим порушив принцип змагальності сторін, є безпідставними з огляду на таке.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII, яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.

Так, згідно із частиною третьою статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року представництво відповідно до пункту 3 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Однак із матеріалів справи не вбачається, що особа, яку уповноважено представляти інтереси відповідача в апеляційному суді, є адвокатом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 58 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті чи положенні було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Із матеріалів справи вбачається, що повноваження представника Оперативного командування «Захід» Маєвського С. О. підтверджено довіреністю.

Разом з цим, матеріали справи не містять документів, що свідчать про те, що ОСОБА_2 є особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта, на підставі якого він здійснює представництво юридичної особи у порядку її самопредставництва.

Таким чином, відповідачем не надано суду апеляційної інстанції доказів щодо належного уповноваження Маєвського С. О. на вчинення будь-яких процесуальних дій у розумінні статті 58 ЦПК України, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив останньому брати участь у судовому процесі в інтересах відповідача.

Інші доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин.

У справі, яка переглядається, судами дано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Рівненський міський суд Рівненської області від 31 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко