КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/5167/15-ц Головуючий у суді першої інстанції - Хоменко В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4259/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

26 травня 2020 року суддя Київського апеляційного суду Оніщук М.І., перевіривши відповідність вимогам ст. ст. 352-356 ЦПК України апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2019 замінено стягувача - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.01.2020 апеляційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2019 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків терміном 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого, вказувалось, що матеріали поданої апеляційної скарги не відповідають вимогам, встановленим ст.ст. 356 ЦПК України, а саме: в апеляційній скарзі не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України; не зазначено наступне: в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; дата отримання копії ухвали, що оскаржується; апеляційна скарга не містить клопотання особи, яка подала скаргу, а також не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі (т.2 а.с. 240-242).

Копія ухвали від 31.01.2020 була отримана апелянтом 03.03.2020, про що свідчить відповідна відмітка на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 245).

Однак, станом на 26.05.2020 року апелянт не усунув вищенаведених в ухвалі недоліків.

При цьому, будь-яких повідомлень щодо неможливості виконання ухвали суду від 31.01.2020 у строки, встановлені судом, від апелянта також не надходило.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Як передбачено вимогами ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства та беручи до уваги ті обставини, що апелянт не реалізував своїх процесуальних обов`язків належним чином, в той час як суд здійснив всі можливі спроби для його повідомлення про наявність відповідної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, суд приходить до висновку, що у встановлений строк апелянтом не усунуто недоліків, вказаних в ухвалі від 31.01.2020.

Також, слід наголосити, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (ч. 7 ст.185 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи те, що без усунення вказаних недоліків суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження та виходячи з вимог ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути її заявнику.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з для її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук