КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/49109/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5959/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

26 травня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що 1 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

Заявник має та виховує двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 червня 2019 року ОСОБА_3 вчинив сварку в квартирі, та виїхав із неї.

З липня 2019 року ОСОБА_3 почав висувати вимоги продати квартиру АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_2 не погодилась, оскільки куплена вона за її кошти, це єдине житло заявника та її дітей.

8 серпня 2019 року ОСОБА_3 надіслав заявнику на мобільний телефон текстове повідомлення з вимогою укласти з ним договір оренди, відповідно до якого він погоджується з тим, що ОСОБА_2 проживає в квартирі, але має виплачувати орендну плату в сумі 1500 доларів на місяць з передачею йому у заставу автомобіля «Audi A3».

12 серпня 2019 року ОСОБА_3 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , з метою примусити заявника продати квартиру і розділити порівну отримані від продажу кошти, розібрав частину меблів і вивіз їх в невідомому напрямку.

Того ж дня приблизно між 22 та 23 годинами ОСОБА_3 наніс заявнику удар в обличчя, завдавши легке тілесне ушкодження. У період 15-17 серпня 2019 року ОСОБА_3 погрожував фізичною розправою та позбавленням життя щодо заявника, дітей та батьків заявника, а також знищити шляхом підпалу приватний будинок, у якому проживають батьки.

Зазначила, що у ніч з 6 на 7 вересня 2019 року ОСОБА_3 пошкодив автомобіль «Audi A3». Надалі ОСОБА_3 з групою невідомих осіб здійснював неправомірні дії, що виразились у пошкодженні квартири руйнуванням у ній стін, датчиків охоронної сигналізації, електричних та водопровідних комунікацій, вивозці цінних речей та одягу, у тому числі і тих, що належать дітям. Внаслідок цих дій квартира є повністю зруйнованою і непридатною для проживання в ній.

Таким чином, ОСОБА_3 систематично застосовує до ОСОБА_2 та дітей домашнє насильство - діяння фізичного, психологічного та економічного насильства, що вчиняються за місцем проживання.

У зв`язку із викладеним, просила суд видати стосовно ОСОБА_3 обмежувальний припис на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи та покласти на нього такі обов`язки: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці постійного проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник заявника подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення зави про видачу обмежувального припису, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 грудня 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що у заявника є двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10,11).

Також з матеріалів справи вбачається, що у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходиться квартира АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 14 серпня 2019 року ОСОБА_2 повідомила Шевченківське УП ГУНП у місті Києві про вчинення кримінального правопорушення, а саме 12 серпня 2019 року приблизно о 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження (а.с.13).

Відповідно до довідок Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 21 серпня 2019 року та 27 вересня 2019 року зареєстрована заява ОСОБА_2 щодо пошкодження майна у квартирі ОСОБА_3 13 серпня 2019 року та 18 вересня 2019 року (а.с. 14,23).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Згідно пунктів 3, 4, 5, 7, 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 та пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

За частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того. що заявником не надано жодних доказів, щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків насильства відомостей щодо дітей та заявника.Також, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства щодо заявника та їх дітей, а лише твердження заявника.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, наданим заявником з огляду на наступне.

Згідно частини 3,4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків з наданням заявником доказів на підтвердження настання відповідних обставин.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18.

Разом з тим, як об`єктивно встановлено судом першої інстанції, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник до суду не надала. Хоча у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 надала копії витягу з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, з якого вбачається, що 15 серпня 2019 року внесено відомості по заяві ОСОБА_2 за фактом нанесення тілесних ушкоджень (ч.1 ст.125 КК України).

Проте ОСОБА_3 про підозру у вчиненні вказаного правопорушення не повідомлялося, до адміністративної чи кримінальної відповідальності в будь-якому вигляді за вказаним фактом не притягався, будь-яких доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує спір щодо розподілу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

З вищевикладеного вбачається, що звернення заявника із заявою до органів поліції не підтверджує факт домашнього насильства, оскільки він стосуються конфлікту між заявником та ОСОБА_3 з приводу користування майном.

В діях останнього не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених Законом формах.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник також не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий

Судді