Справа № 127/7312/20
Провадження № 2/127/1149/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 04 серпня 2018 року між сторонами укладений договір щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій балконної рами для упорядкування балкону квартири позивача. Перед укладанням договору відповідач надала йому комерційну пропозицію №5411 від 04 серпня 2018 року. Відповідно до п. 2.2 укладеного договору ОСОБА_1 сплатив попередню оплату у сумі 6400,00 грн. 04 вересня 2018 року позивачем сплачено ще 6330,00 грн, про що відповідачем виданий товарний чек. Умовами п. 3.3 договору передбачено, що виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 35 робочих днів після повної сплати вартості виробу. Однак відповідач не вчинив жодних дій щодо виконання договору до цього часу, вироби не виготовив, у власність позивача їх не передав. Позивач вважає, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору порушені його права, йому завдано майнової шкоди, заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданням через відчуття себе безпорадним та втраті упевненості у захищеності та безпеці свого майна, погіршенні фізичного стану, загостренні проблем зі здоров`ям, приниженні зухвалістю вчинку відповідача честі та гідності позивача як військового. За таких обставин, ОСОБА_1 просить розірвати договір від 04 серпня 2018 року, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 , стягнути на його користь кошти, сплачені за договором, у розмірі 12730,00 грн, а також 10000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом з позовною заявою із додатками було надіслано за місцем знаходження відповідача згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак конверт із поштовим відправленням повернувся до суду не врученим, із зазначенням причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового повідомлення», «відсутня». Інші відомості щодо можливого місцезнаходження відповідача відсутні.

Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала.

Відповідно до ст. 178, 279 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом установлено, що 04 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір №б/н, згідно п. 1.1, 1.2 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі вироби) за розцінками виконавця. Замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1 договору вказана вартість виробів, яка становить 12 730,00 грн.; відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 12730,00 грн.

На виконання умов договору, згідно п. 2.2 його умов, позивачем сплачено 6400,00 грн, що фактично стверджується змістом самого договору, адже відповідно до п. 2.3 борг до передачі у власність 6330,00 грн.

Надалі ОСОБА_1 сплачено вказану суму (6330,00 грн), що підтверджується товарним чеком від 04 вересня 2018 року та не заперечується відповідачем.

Згідно п. 3.2 договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 35 робочих днів, після виконання замовником пункту 3.1 (оплата в повному обсязі) у разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 45 робочих днів.

Відповідно до п. 3.14 договору виготовлення конструкцій по договору розпочинається в день укладення даного договору.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за договором від 04 серпня 2018 року, до цього часу ПВХ конструкції у власність позивача не передала (доказів протилежного суду не надано).

Пунктом 3.13 визначено, що договір діє з дня підписання до повного виконання сторонам всіх зобов`язань.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (ч. 2-5 ст. 653 ЦК України).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Враховуючи те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 станом на день розгляду справи по суті не передала у власність ОСОБА_1 ПВХ конструкції, суд вважає, що на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України договір підлягає розірванню, з ФОП ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача кошти в сумі 12730,00 грн.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що в контексті Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах про захист прав споживачів законодавством передбачено відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо її заподіяння було небезпечне для життя і здоров`я людини.

Однак, обґрунтовуючи позовні вимоги, в частині моральної шкоди, позивач, окрім положень Закону України «Про захист прав споживачів», також посилається та обґрунтовує свої вимоги загальними положеннями про відшкодування шкоди, визначеними Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Так відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 22 вказаного закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода, спричинена внаслідок порушення його прав, полягає у душевних стражданнях через відчуття себе безпорадним та втраті упевненості у захищеності та безпеці свого майна, погіршенні стану здоров`я, приниженні його честі та гідності як військового. Розмір спричиненої йому моральної шкоди оцінює у 10 000,00 грн.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Слід зазначити, що розмір заявленої моральної шкоди у 10 000,00 грн не підтверджений обсягом завданих ОСОБА_1 страждань у результаті не виконання умов спірного договору.

Разом з тим, встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав в зв`язку із порушенням його прав як споживача відповідачем. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача, те, що позивач позбавлений протягом уже тривалого часу можливості отримати замовлену продукцію чи повернути сплачені ним кошти, суд вважає, що права позивача порушені, останнім зазнано душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, а тому моральна шкода підлягає відшкодуванню.

Що стосується розміру грошового відшкодування моральної шкоди, то враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача суд вважає необхідним та достатнім стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позивач відповідно до закону звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, звернення до суду з однією позовною вимогою немайнового характеру (розірвання договору) та позовними вимогами майнового характеру (стягнення коштів та моральної шкоди), необхідність часткового задоволення його позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, пропорційно розміру задоволеної частини вимог, у сумі 1 348,68? грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3, 23, 509, 525, 526, 610, 627, 628, 629, 651 ЦК України, ст. 13,81,141,263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір від 04 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 12 730,00 грн (дванадцять тисяч сімсот тридцять гривень 00 коп.) сплачених за договором від 04 серпня 2018 року, а також 1 000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави 1 348,68? грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Суддя: