Дата документу 27.05.2020 Справа № 313/1583/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 313/1583/18
Провадження №22-ц/807/1572/20
Головуючий в 1-й інстанції Нагорний А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лисенко Сергія Дмитровича на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року, ухвалене в смт Веселе (повний текст рішення складено 04 лютого 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно збитків у вигляді прямої дійсної шкоди та упущеної вигоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідачів солідарно збитки у вигляді її дійсної вартості в сумі 18000,00 грн. та збитку у вигляді не отриманого доходу (упущеної вигоди) у розмірі 14392,24 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником корови, української червоно-рябої молочної породи, кличка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 виданий Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України від 11.06.2015 р. ОСОБА_2 зазначає, що у с. Чкалове, так як і в усіх навколишніх селах, існує звичай винаймати пастухів для випасання череди корів, що належать мешканцям села та про несення відповідальності пастухами за збереження ввіреної їм на цей час худоби, а саме під часу виганяння їх власниками у череду та до пригону до домогосподарств власників. 29.06.2016р. за чергою, погодженою зборами власників корів с. Чкалово, відповідачі повинні здійснювати обов`язки пастухів, проте у період часу з 14.00 год. до 19.00 год. випасання череди доручили ОСОБА_4 . Того ж дня під час випасання череди корів, корова, що належала позивачу зникла і до теперішнього часу її труп знайдено не було. ОСОБА_2 вважає, що внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо випасання корів, відповідачами завдано йому збитки у вигляді прямої дійсної шкоди, упущеної вигоди.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно збитків у вигляді її дійсної вартості в сумі 18000, 00 грн. та збитку у вигляді не отриманого доходу (упущеної вигоди) у розмірі 14 392, 24 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у вигляді її дійсної вартості в сумі 18 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у вигляді не отриманого доходу (упущеної вигоди) у розмірі 14 392, 24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на суму 704,80 грн., пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду.

У частині позову ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 солідарно збитків у вигляді її дійсної вартості в сумі 18 000, 00 грн. та збитку у вигляді не отриманого доходу (упущеної вигоди) у розмірі 14 392,24 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що корова, яка належала позивачу була вкрадена невідомими особами, тому в діях ОСОБА_5 відсутні порушення обов`язків, передбачених Законом України «Про захист тварин від жорсткого поводження», а в діях невстановлених осіб наявний склад кримінального правопорушення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживають у с. Чкалово Веселівського району Запорізької області, у якому, як і в усіх навколишніх селах, існує звичай винаймати пастухів для випасання череди корів, що належать мешканцям села та про несення відповідальності пастухами за збереження ввіреної їм на цей час худоби, а саме під часу виганяння їх власниками у череду та до пригону до домогосподарств власників.

Випасання корів відбувається на пасовищі загальною площею приблизно 90 га, яке розташованого поблизу с. Чкалово.

Позивач є власником корови, української червоно-рябої молочної породи, кличка « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НОМЕР_2 виданий Державною ветеринарною та фітосанітарною службою України від 11.06.2015 р.( а.с.6).

У господарстві відповідачки ОСОБА_3 , як вбачається з довідки від 12.12.2018 р., виданої Чкалівською дільницею ветеринарної медицини, велика рогата худоба у період з травня по липень 2016 року, не утримувалася (а.с.41).

Відповідачка ОСОБА_1 , як вбачається з ветеринарної довідки від 12.12.2018 р., що видана Чкалівською дільницею ветеринарної медицини, у період з травня по липень 2016 року у своєму господарстві утримувала велику рогату худобу - корів, а саме: Галка VA НОМЕР_3 , Лада VA НОМЕР_4 , Ласуня VA 2, Липка VA , Ночка VA (а.с.40).

Власником худоби, за яким здійснювалося чергування у череді з випасання корів, є відповідачка ОСОБА_1 , а не відповідачка ОСОБА_3

29.06.2016 р. у період часу з 14.00 год. до 19.00 год. випасання череди здійснював ОСОБА_4 , який є чоловіком відповідачки ОСОБА_1 та батьком відповідачки ОСОБА_3 .

Того ж дня під час випасання череди, корова позивача зникла і до теперішнього часу її труп не знайдено. Будь-яких ознак того, що корова пішла зі стада самостійно не виявлено, так як після зникнення корови було оглянуто сусідні поля навколо пасовища, де слідів пересування корови, враховуючи те, що перед зникненням корови на пасовище пройшов дощ, не встановлено.

ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача, 01.07.2016 р. звернулася із заявою про зникнення корови під час випасання до Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП у Запорізькій області.

Відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000279 внесені 03.08.2016 р. Постановою слідчого від 31.08.2016 р. провадження закрите.

Згідно наданої інформації з Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» за № 133/11-11 від 31.01.2019 р. після зникнення 29.06.2016 р. під час випасання пастухом ОСОБА_5 череди на пасовищі корова « ОСОБА_7 », віднесена до списку тварин, місце перебування яких не відоме та потребує уточнення( а.с.44-45).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин-учасники черги, то в аспекті положень ч. 1 ст. 527 ЦК України належною стороною виконання зобов`язань є відповідачка ОСОБА_8 , так як ці зобов`язання походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі. Відповідачка ОСОБА_1 , яка згідно з чергою 29.06.2016 р. повинна випасати худобу, та яка передоручила виконання цієї роботи іншій особі, несе обов`язок перед власником худоби-позивачем ОСОБА_2 за належне виконання робіт по випасу скота та його збереження, оскільки між власниками худоби існувала усна домовленість на черговість її випасання, і обов`язок збереження худоби покладався саме на відповідачку ОСОБА_1 , згідно з встановленою чергою. Розмір збитків у вигляді дійсної шкоди та упущеної вигоди, доведений належними та допустимими доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

В аспекті положень частини першої статті 7, частини першої статті 11 ЦК України випасання власниками сільськогосподарських тварин (зокрема, великої рогатої худоби) череди цих тварин в порядку черговості на безвідплатній основі є звичаєм, дії осіб щодо безпосередньої реалізації якого за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом положень пункту 3 частини другої статті 11, статті 22, статті 179, частини першої статті 180, частини першої статті 190 зазначеного Кодексу власник сільськогосподарської тварини має право на відшкодування завданих йому збитків спричинених неналежним виконанням обов`язку щодо випасання такої тварини.

ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять вимог щодо належності виконання зобов`язання щодо почергового випасання власниками своїх сільськогосподарських тварин череди таких тварин. Зважаючи на це, у разі відсутності договору між власниками тварин щодо змісту належного виконання та його обсягу (як у справі, що розглядається) за правилом частини першої статті 526 ЦК України належність виконання підлягає правовій оцінці з урахуванням звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На думку колегії суддів, охорона здоров`я та життя сільськогосподарської тварини є невід`ємними складовими мети випасання тварин, без забезпечення яких її досягнення було б неможливим, а саме випасання було б позбавлено сенсу.

Оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин-учасники черги, зазначені особи в аспекті положень частини першої статті 527 ЦК України є належними сторонами виконання зобов`язань, що походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі.

За змістом статей 528, 618 зазначеного Кодексу покладання такою стороною на іншу особу виконання обов`язку щодо випасання сільськогосподарських тварин (у т.ч. й на відплатній основі) не суперечить умовам договору (навіть укладеного в усній формі), вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання щодо обов`язку належної сторони зобов`язання виконати його особисто.

Разом з цим у разі невиконання або неналежного виконання іншою особою обов`язків належної сторони-боржника як щодо випасання сільськогосподарських тварин, так і щодо відшкодування завданих збитків, спричинених неналежним виконанням цього обов`язку, такі обов`язки боржник повинен виконати сам, оскільки він відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця (частина друга стаття 528, частина перша стаття 618 ЦК України).

Зважаючи на положення частини першої статті 8 зазначеного Кодексу, правовідносини належної сторони-боржника та іншої особи з приводу виконання обов`язку щодо випасання сільськогосподарських тварин регулюються правовими нормами про підряд (§ 1 підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення збитків саме з ОСОБА_1 оскільки між власниками худоби існувала усна домовленість на черговість її випасання, і обов`язок збереження худоби покладався саме на останню, згідно з встановленою чергою.

Посилання в апеляційній скарзі на можливість захисту свого порушеного права позивачем в межах кримінального провадження, спростовується відомостями про закриття кримінального провадження за вказаними обставинами у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.9).

Рішення суду в частині розміру збитків у вигляді дійсної та збитків у вигляді неотриманого доходу, які стягнуті за рішенням суду не оскаржуються, а відповідно не переглядаються судом апеляційної інстанції в цій частині.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лисенко Сергія Дмитровича залишити без задоволення, а рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 27 травня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков