Справа № 333/6999/19
Провадження № 2/333/1192/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат та 3% годових,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат та 3% годових, мотивуючи свої вимоги наступним.

30.03.2011 року Комунарський районий суд м. Запоріжжя виніс постанову по справі № 2-а-2634/11, яка 07.10.2011 року була переглянута та частково змінена Дніпровським апеляційним адміністративним судом. 07.06.2012 року Комунарський районий суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист № 2-а-2634/11 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі Запорізької області здійснити нарахування та провести відповідні виплати ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильскої катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 01.02.2011 року по 22.07.2011 року включно з врахуванням раніше виплачених сум. Виконавчий лист № 2-а-2634/11 був направлений на виконання до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, а потім до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Тільки у період з 14.06.2019 року по 12.07.2019 року рішення Комунарського районого суду м. Запоріжжя було виконано, ОСОБА_1 отримала кошти на свій рахунок від Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області через Акціонерне товариство «Укрсиббанк» у розмірі 29 352,00 грн. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату інфляційні втрати за період з 12.09.2016 року по 23.06.2019 року, які складають 12360,13 грн. та 3 % річних за період з 12.09.2016 року по 23.06.2019 року складають 2 447,95 грн. Однак, відповідач листом від 08.10.2019 року за № 66/П-З відмовив позивачу у задоволені вимоги. З наведених підстав позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Алєксєєва Ю.О. в судове засідання не з`явилася, але надала відзив на позовну заяву, вякому зазначила, що підстави для застосування положень ст.625 ЦК України відсутні оскільки така передбачає наявність договірних правовідносин і поширюється насамперед на порушення грошового зобов`язання , а рішення суду про стягнення грошових коштів у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства не дає підстав для застосування ст.625 ЦК України. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому ст. 625 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягає. Крім того, судовими рішеннями, на які посилається позивач, суд не визначав конкретної суми до стягнення, а рішення носили зобов`язальний характер. Отже, зобов`язання в цьому випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Предметом заявленого ОСОБА_1 позову є стягнення з відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням та не виконанням постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя, переглянутої Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, якими Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, було зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача.

Так, постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2011 року у справі № 2а-2634/11 визнано неправомірною відмову відповідача щодо перерахунку пенсії, додаткової пенсії позивача відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2008 року по 30.03.2011 року. Зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії по третій групі інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 6 мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством за період з 22.05.2008 року по 30.03.2011 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2011 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу основної та додаткової пенсій у розмірах передбачених статтями 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу основну пенсію у розмірах передбачених статтями 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням розміру проведених виплат за період з 01.02.2011 року по 22.07.2011 року. Зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах передбачених статтями 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.02.2011 року по 22.07.2011 року з урахуванням розміру проведених виплат. Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2011 року - скасовано.

Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 , виплата пенсії за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-2634/10 у розмірі 29352,00 грн. Здійснена за період з 14.06.2019 року по 12.07.2019 року.

Таким чином, оскільки виплата пенсії за постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2011 року у справі № 2а-2634/11 була проведена позивачеві лише у період з 14.06.2019 року по 12.07.2019 року, позивач вважає, що наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних відповідно до наведеного позивачем розрахунку.

Разом із тим, дослідивши та проаналізувавши підстави заявленого позову, суд приходить висновку, що ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин застосована бути не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2011 року у справі № 2а-2634/11 та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2011 року у справі № 2а-2634/11, було зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії.

Оскільки у вказаних судових рішеннях не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Тому підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України у даному випадку відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20.02.2019 року у справі № 642/6005/17.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на що суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сплати судового збору розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення інфляційних втрат та 3% годових, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачені процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова