Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 337/3013/17

провадження № 61-47915св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Запорізька обласна рада, голова Запорізької обласної ради, Комунальне підприємство «Готель Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Дашковської А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної ради, голови Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Готель Україна» (далі - КП «Готель Україна») про зміну формулювання причин звільнення та стягнення вихідної допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Запорізької обласної ради

від 26 липня 2012 року ОСОБА_1 був призначений на посаду директора КП «Готель «Україна», в той же час між ним та Запорізькою обласною радою укладено контракт зі строком дії до 26 липня 2017 року.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 20 травня 2015 року позивача звільнено з посади директора КП «Готель «Україна» за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та розірвано контракт від 26 липня 2012 року. Підставою для звільнення були розпорядження від 19 січня 2015 року,

від 25 березня 2015 року, якими його притягнуто до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани. Однак вищевказані розпорядження судовими рішеннями визнано незаконними та скасовано.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 15 червня

2016 року у справі 337/2834/15-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Запорізької обласної ради про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді директора КП «Готель «Україна».

Вказував, що з часу ухвалення вказаного рішення суду та впродовж

до 01 червня 2017 року відповідач ухиляється від його виконання. Лише

01 червня 2017 року рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Запорізької обласної ради від 01 червня 2017 року позивача поновлено на посаді директора КП «Готель «Україна» та одночасно звільнено із зазначеної посади 26 липня 2017 року в зв`язку із закінченням терміну дії контракту.

Вважає причину формулювання звільнення незаконною, оскільки на виконання умов контракту ним 23 червня 2017 року до Запорізької обласної ради надіслано заяву з вимогою про розірвання контракту до закінчення його дії з підстав, визначених статтею 39 КЗпП України, у зв`язку з порушенням органом управління чинного законодавства України про працю, з 10 липня 2017 року.

Засідання сесії 10 липня 2017 року, на якому розглядалось питання щодо звільнення позивача у зв`язку з достроковим розірванням трудового контракту, не відбулось, з підстав відсутності кворуму, однак не було зазначено причини відсутності більшості депутатів, чи є вони поважними, чи повідомлення про відсутність депутатів були проведені з дотриманням визначеного порядку та у встановлені строки.

Вносячи у порядок денний питання щодо одночасного поновлення позивача на роботі та його звільнення з посади в зв`язку із закінченням строку дії договору, відповідач фактично позбавив його права вимоги розірвати контракт з інших причин.

Та обставина, що 10 липня 2017 року не відбулась позачергова сесія за відсутності кворуму для її відкриття, підтверджує неповне виконання своїх прямих обов`язків головою Запорізької обласної ради, на якого покладено обов`язок скликання сесії та забезпечення явки депутатів для кворуму на її відкриття.

Зазначав, що на його користь підлягає стягненню вихідна допомога при звільненні, розмір якої становить 31 499,46 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним звільнення з посади директора

КП «Готель «Україна» 26 липня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України; змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади директора

КП «Готель «Україна» на підставі пункту 2 частини першої статті 36 -

«у зв`язку із закінченням терміну дії контракту» на частину першу

статті 39 КЗпП України - «у зв`язку із достроковим розірванням контракту (трудового договору) з підстав порушення Запорізькою обласною радою законодавства про працю»; зобов`язати Запорізьку обласну раду внести змінити формулювання причини звільнення директора КП «Готель «Україна» ОСОБА_1 , а саме зазначити: « ОСОБА_1 звільнений 26 липня 2017 року з посади директора КП «Готель «Україна» у зв`язку з достроковим розірванням контракту (трудового договору) згідно частини першої

статті 39 КЗпП України, з підстав порушення Запорізькою обласною радою законодавства про працю»; зобов`язати Запорізьку обласну раду внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , в якій зазначити: «звільнений

26 липня 2017 року з посади директора КП «Готель «Україна» у зв`язку із достроковим розірванням контракту (трудового договору) відповідно до частини першої статті 39 КЗпП України, з підстав порушення Запорізькою обласною радою законодавства про працю»; стягнути з КП «Готель «Україна» на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги в розмірі 31 499,46 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 08 серпня

2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора

КП «Готель «Україна» 26 липня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Готель «Україна» на підставі пункту 2 частини першої

статті 36 КЗпП України - «у зв`язку із закінченням терміну дії контракту» на частину першу статті 39 КЗпП України - «у зв`язку із достроковим розірванням контракту (трудового договору) з підстав порушення Запорізькою обласною радою законодавства про працю».

Зобов`язано Запорізьку обласну раду внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , в якій зазначити: «звільнений 26 липня 2017 року з посади директора КП «Готель «Україна» у зв`язку з достроковим розірванням контракту (трудового договору) з підстав порушення Запорізькою обласною радою законодавства про працю, згідно з частиною першою статті 39 КЗпП України».

Стягнуто з КП «Готель «Україна» на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги у розмірі 31 499,46 грн.

Стягнуто із Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою суми судового збору, у розмірі 1 280 грн.

Стягнуто з КП «Готель «Україна» судовий збір на користь держави у розмірі 1 762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення в частині поновлення позивача на посаді підлягало виконанню та було врешті виконане саме Запорізькою обласною радою, як колегіальним органом, тому на час звернення з відповідною заявою про дострокове розірвання контракту відповідач не міг не знати про порушення трудових прав позивача з його боку та, відповідно, про виникле у нього право вимагати припинення трудових відносин достроково.

Процедура щодо реалізації наявного права на дострокове розірвання контракту позивачем дотримана та порушена не була, оскільки останній надав таку заяву за два тижні до визначеної дати звільнення.

Позивач набув права на дострокове розірвання контракту, яке є для нього більш сприятливою підставою для звільнення із займаної посади, це право не може бути втрачено ним у зв`язку із закінченням строку дії контракту, тому він має право вимагати захист порушених прав у судовому порядку, вимагаючи визнавати підстави свого звільнення з посади, які були визначені роботодавцем на його розсуд, незаконними, та, відповідно, вимагати зобов`язати змінити формулювання причин звільнення його з посади директора КП «Готель «Україна» із зазначенням, що він був звільнений

26 липня 2017 року з посади директора КП «Готель «Україна» у зв`язку з достроковим розірванням контракту (трудового договору) відповідно до частини першої статті 39 КЗпП України, з підстав порушення Запорізькою обласною радою законодавства про працю та вимагати внести відповідні записи до трудової книжки.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної ради судові витрати у розмірі 2 880 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до останнього дня дії контракту тобто до 26 липня 2017 року, що свідчить про відсутність факту достроковості розірвання трудового договору (контракту). Контракт між Запорізькою обласною радою та ОСОБА_1 достроково не був розірваний та виконувався обома сторонами до 26 липня 2017 року включно. Позивач 26 липня 2017 року перебував на робочому місці, виконував обов`язки керівника комунального підприємства, отримав трудову книжку та повний розрахунок.

Запорізькою обласною радою відповідно до вимог чинного законодавства правомірно зазначено причину та дату звільнення позивача з посади директора КП «Готель «Україна».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи апеляційну скаргу Запорізької обласної ради суд апеляційної інстанції не врахував специфіку прийняття на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, порядок яких врегульовано пунктом 20 частини першої

статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», за яким правом на прийом та звільнення керівників комунальних підприємств наділено виключно колегіальний орган, яким виступає Запорізька обласна рада. Тобто звільнення позивача з посади за заявою про дострокове розірвання контракту мало б відбутися тільки за рішенням сесії депутатів. Прийняте раніше рішення обласної ради про звільнення у зв`язку із закінченням дії контракту не перешкоджало депутатам своєчасно розглянути заяву позивача про розірвання контракту з ініціативи останнього.

Заява ОСОБА_1 про звільнення залишилась не розглянутою, волевиявлення останнього зі сторони Запорізької обласної ради залишено поза увагою, що призвело до порушення конституційних прав та законних інтересів працівника.

Апеляційний суд залишив поза увагою відсутність поважних причин для проведення сесії Запорізької обласної ради, зокрема позачергової, для вирішення питання про заяви позивача про звільнення. Висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності обґрунтованих доводів про порушення Запорізькою обласною радою законодавства під час прийняття рішення про звільнення позивача з підстав закінчення дії контракту є помилковими.

Безпідставними є доводи суду апеляційної інстанції щодо відсутності факту достроковості розірвання терміну дії контракту, оскільки перебування позивача у трудових відносинах упродовж дії контракту було на законних підставах, жодний нормативний акт не дозволяє самостійно вирішувати питання про припинення трудових відносин, оскільки має місце контрактна форма трудового договору та специфіка прийому та звільнення керівників комунальних підприємств.

Доводи інших учасників справи

Запорізька обласна рада подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що звільнення відповідача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, апеляційним судом правильно встановлено фактичні обставини та вирішено справу відповідно до вимог закону.

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

24 січня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Запорізької обласної ради від 26 липня

2012 року № 6 ОСОБА_1 був призначений на посаду директора

КП «Готель «Україна».

Між ОСОБА_1 та Запорізькою обласною радою як органом управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області 26 липня 2012 року укладено контракт зі строком його дії до 26 липня 2017 року.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 20 травня 2015 року № 84-св ОСОБА_1 звільнено з посади директора КП «Готель «Україна» за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (контрактом) з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, та розірвано контракт від 26 липня 2012 року. Підставою для звільнення позивача були прийняті головою Запорізької обласної ради розпорядження від 19 січня

2015 року № 6-св, від 25 березня 2015 року № 53-св, № 54-св про притягнення до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 13 травня

2015 року у справі № 337/1477/15-ц, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ Запорізької обласної ради від 19 січня

2015 року № 6-св про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 29 жовтня

2017 року у справі № 337/2074/15-ц, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ Запорізької обласної ради від 25 березня 2015 року № 54-св про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 09 лютого

2017 року у справі № 337/2075/15-ц, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ Запорізької обласної ради від 25 березня 2015 року № 53-св про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2016 року у справі № 337/2834/15-ц, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Запорізької обласної ради від 20 травня 2015 року № 84-св та від 26 травня 2015 року № 92-св про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника КП «Готель «Україна». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КП «Готель «Україна». Вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням сесії Запорізької обласної ради від 01 червня 2017 року № 24 ОСОБА_1 поновлено на посаді директора КП «Готель «Україна»

з одночасним звільненням із зазначеної посади 26 липня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту (трудового договору) на підставі

пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Із зазначеним рішенням Запорізької обласної ради від 01 червня 2017 року

№ 24 ОСОБА_1 був ознайомлений 02 червня 2017 року під підпис.

Позивач 23 червня 2017 року надіслав до Запорізької обласної ради заяву з вимогою про розірвання контракту до закінчення його дії з підстав, визначених статтею 39 КЗпП України, у зв`язку з порушенням органом управління чинного законодавства України про працю з 10 липня 2017 року.

Запорізька обласна рада направила ОСОБА_1 листа від 23 червня 2017 року, в якому повідомляла про звільнення з посади директора

КП «Готель «Україна» у зв`язку з закінченням терміну дії контракту на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України та запропоновано своєчасно отримати трудову книжку.

ОСОБА_1 03 липня 2017 року звернувся з повторною заявою до Запорізької обласної ради про дострокове розірвання контракту з 10 липня 2017 року.

Запорізька обласна рада 06 липня 2017 року направила на ім`я позивача лист-запрошення на позачергову сесію Запорізької обласної ради на 10 липня

2017 року, де до порядку денного було внесено питання «Про звільнення ОСОБА_1 , директора КП «Готель «Україна» та дострокове припинення з ним контракту на підставі поданих підстав дострокового розірвання контракту».

Пленарне засідання Запорізької обласної ради 10 липня 2017 року не відбулося через відсутність більшості депутатів від загального складу ради для проведення сесії ради.

Голова Запорізької обласної ради 12 липня 2017 року направив

ОСОБА_1 лист, в якому повідомив, що питання звільнення з посади керівника вирішується виключно на пленарних засіданнях обласної ради за процедурою, встановленою Порядком призначення на посаду та звільнення з посади керівників комунальних підприємств, однак засідання сесії не відбулося, у зв`язку із тим, що в сесійній залі зареєструвалося лише

39 депутатів з 43 необхідних для того, щоб вважати сесію повноважною, тож кворуму сесії не було. Водночас нагадано, що рішенням від 01 червня

2017 року № 24 вирішено питання щодо звільнення позивача у зв`язку із закінченням дії контракту з 26 липня 2017 року та запропоновано у визначений час отримати трудову книжку.

Суди також встановили, що до 26 липня 2017 року позивач перебував на посаді, виконуючі свої трудові обв`язки, та 26 липня 2017 ОСОБА_1 був звільнений з посади директора КП «Готель «Україна» на підставі рішення Запорізької обласної ради від 01 червня 2017 № 24 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту (трудового договору) відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, ознайомлений з рішенням про звільнення, отримав трудову книжку та розрахунок.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 частини першої статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Суди встановили, що термін укладеного між сторонами контракту визначено до 26 липня 2017 року, тому рішенням сесії Запорізької обласної ради

від 01 червня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора

КП «Готель «Україна» з 26 липня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту (трудового договору) на підставі пункту 2 частини першої

статті 36 КЗпП України.

У подальшому позивач звернувся до Запорізької обласної ради із заявою про розірвання контракту до закінчення його дії з підстав, передбачених

статтею 39 КЗпП України, у зв`язку з порушенням органом управління чинного законодавства України про працю.

Згідно з пунктом 5.4 укладеного між сторонами контракту креівник ( ОСОБА_1 ) може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії: у разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню обов`язків за контрактом, та з інших поважних причин; у разі порушення органом управління (Запорізькою обласною радою) чинного законодавства України про працю; систематичного невиконання органом управління своїх обов`язків за контрактом.

Відповідно до частини першої статті 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Вказана вище заява позивача про звільнення відповідно до частини першої статті 39 КЗпП України призначена до розгляду на засіданні сесії Запорізької обласної ради, проте вказане засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю кворуму.

Разом з тим, позивач з 11 липня 2017 року до дня звільнення перебував на посаді, виконуючи свої трудові обв`язки, після звільнення ознайомився з відповідним наказом, отримав трудову книжку та розрахунок.

Згідно з частиною третьою статті 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що звільнення позивача відбулося у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, він був повідомлений своєчасно про прийняте рішення відповідача, ознайомився з наказом про звільнення, отримав трудову книжку та розрахунок, а заява ОСОБА_1 про звільнення на підставі частини першої статті 39 КЗпП України була подана після прийнятого рішення Запорізької обласної ради від 01 червня 2017 року про звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй заяві від 23 червня 2017 вимагав звільнення за частиною першою статті 39 КЗпП України не з 26 липня

2017 року, а з 10 липня 2017 року. Інших заяв про звільнення до обласної ради позивачем надано не було. З 11 липня 2017 року (на наступний день після дати зазначеної ОСОБА_1 як дата звільнення) позивач вийшов на роботу до КП «Готель «Україна» та продовжував вчиняти дії з управління підприємством до 26 липня 2017 року включно. У період з 11 липня 2017 року до 26 липня 2017 року ОСОБА_1 , згідно з табелем обліку використання робочого часу, працював по 8 годин на день, підписував розпорядчу та звітну документацію. Остаточний розрахунок з позивачем зроблено 26 липня

2017 року. Отже, позивач фактично виконував обов`язки і після 10 липня

2017 року та у подальшому більше не заявляв про припинення трудових відносин з вищевказаних причин.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для звільнення ОСОБА_1 відповідно до

статті 39 КЗпП України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду. Апеляційним судом на підставі належним чином оцінених доказів у сукупності досліджено підстави звільнення позивача та не встановлено порушення вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного Верховний Суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом розгляду спору у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк