Номер провадження 22-ц/804/1837/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Мироненко І.П., Баркова В.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Д`яконова Кристина Ігорівна,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Музики О.М., в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 96282,03 грн за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2005 року та судові витрати у розмірі 1600 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору від 09 грудня 2005 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31 липня 2017 року становить 96282,03 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4362,50 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 82452,48 грн, заборгованості за пенею та комісією - 4406 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 4561,05 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що між Банком та відповідачем укладено договір приєднання, про що свідчить надана до матеріалів справи копія анкети-заяви з його особистим підписом, в якій останній висловив бажання отримати кредитну картку, і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Відповідач була належним чином проінформована про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки в день укладення договору нею підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом - 3% в місяць (36% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

Відповідач після отримання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом 4400 грн здійснила дії щодо проведення її активізації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти, частково погашала наявну заборгованість, що підтверджується банківською випискою по руху коштів.

Відповідачем під час користування кредитом факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами не заперечувався. Розмір заборгованості не спростовано. Судом не перевірені доводи Банку про часткове погашення відповідачем заборгованості та визнання ним договірних відносин, не встановлено факту часткового погашення заборгованості відповідачем.

Представник відповідача подала відзив на апеляційну скаргу.

Вказувала, що рішення є законним, обґрунтованим, скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі, не підлягає. Банк не надав суду належних підтверджень умов кредиту, з якими був би ознайомлений відповідач, тому висновки суду про відсутність узгодження між сторонами істотних умов договору, є правильними. Суд врахував, що умови про оплату відсотків та штрафних санкцій за кредит нічим не доведені, а відповідач фактично погасила тіло кредиту, і така обставина теж є підставою для відмови в позові.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до справи долучена лише заява-анкета, у якій міститься підпис відповідача, яка не містить розміру процентної ставки, неустойки, Умови та правила банківських послуг відповідач при цьому не підписувала. Тому немає підстав для обрахування розміру заборгованості по відсоткам і стягнення такої суми, відповідно, не підлягає стягненню й будь-яка неустойка. А суму заборгованості по тілу кредиту відповідач фактично погасила після ухвалення за цим позовом заочного рішення, яке в подальшому було скасовано.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі справи вбачається, що 09 грудня 2005 року ПАТ комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала стартовий кредит у розмірі 4400 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. (а.с. 8).

Формою договору між сторонами є анкета-заява (а.с.8), яку відповідач підписала та погодилася з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. (а.с.8).

При підписанні даного договору відповідач погодила своїм особистим підписом умови кредитування, відповідно до яких їй була видана картка MasterCard за № НОМЕР_1 для використання кредитних коштів, при цьому сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць 3% (тобто 36 % річних), про що прямо зазначено в заяві-анкеті (оборотна сторона) (а.с. 8).

За таких обставин колегія суддів вважає, що підписані відповідачем заява, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 36% річних, і відомості про те, що відповідач 09.12.2005 року отримала картку для користування грошима, свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

Крім того, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», яку підписала ОСОБА_1 , містить розділ про те, що особа ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПРИВАТБАНКА, виявила бажання оформити на своє ім`я послугу з наданням кредитної карти MasterCard НОМЕР_2 , про що наявна відмітка, із зазначенням бажаного кредитного ліміту у розмірі 3400 грн. Також в анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується із тим, ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, що діяли на час укладення договору.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31 липня 2017 року становить 96282,03 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4362,5 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 82452,48 грн, заборгованості за пенею та комісією - 4406 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 4561,05 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до справи долучена лише заява-анкета, яка доводить тільки намір відповідача оформити кредит, але не вказано ставку по кредиту, розмір неустойки, тобто, договір не містить усіх необхідних умов. Тому суд вважав, що позивач не довів факту узгодження із відповідачем умов кредитування, тому вважає, що вимоги про стягнення процентів та штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Разом з тим суд врахував, що на виконання заочного рішення у цій же справі, яке було пізніше скасовано, відповідачем сплачено банку 6781,95 грн. Таким чином, на думку суду, борг за тіло кредиту в розмірі 4362,5 грн погашений ОСОБА_1 повністю, оскільки сплачена нею на підставі рішення суду сума перевищую суму богу за тілом кредиту.

Тобто, відмовляючи у задоволенні частини позову про стягнення відсотків та, відповідно, пені і штрафу, суд виходив з недоведеності банком вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пенею та комісією і штрафи.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався саме на зазначений вид договору, зазначив, що він складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою (далі - Умови та правила) та Тарифів Банку, надав до матеріалів справи витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.9-14). Згідно зі змістом анкети-заяви на отримання кредиту, сторони обумовили суму кредиту, відсотки за користування кредитом, а згідно з Правилами та Умовами - і штрафні санкції в п.8.6. Умов (а.с.12).

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 грудня 2005 року вбачається, що відповідач користувалася наданими Банком коштами (а.с. 5-7). Більш того, позивачем суду надана була роздруківка руху коштів по кредитному рахунку, довідка про видачу конкретних кредитних карт в межах даного договору (а.с. 78-85), з яких вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами.

На зазначене суд не звернув уваги, належним чином не перевірив доводи Банку внаслідок чого не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи, які підлягають доказуванню, не вжив всіх необхідних заходів, необхідних для встановлення всіх обставин справи та правильного вирішення її. Внаслідок цього суд дійшов передчасного висновку щодо недоведеності Банком умов надання відповідачу платіжної картки та підстав стягнення суми відсотків на неустойки.

Наведене свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Надана позивачем до матеріалів справи анкета-заява від імені ОСОБА_1 від 09 грудня 2005 року про видачу кредиту містить відомості щодо виду платіжної кредитної картки картка MasterCard за № НОМЕР_1 (а.с.8, 85).

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору разом з анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг у ПриватБанку, підписаною відповідачем, сторони домовилися, що базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок простроченої заборгованості із розрахунку 360 днів на рік становить 3,0%, порядок погашення заборгованості - щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості. Отже, відповідач оплачувала б проценти за користування кредитом кожний місяць в розмірі 3,0 % (а.с. 8).

Факт надання в розпорядження відповідачу кредитних коштів в розмірі 4400 грн та користування ними підтверджується наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором та наданою на підтвердження цього розрахунку випискою з відкритого на ім`я відповідача за цим договором рахунку про рух коштів на картах, оформлених на ОСОБА_1 (а.с. 8, 85, 78-84).

В межах укладеного кредитного договору № б/н від 09 грудня 2005 року відповідач отримала кредитні картки за № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 зі строком дії до кінця жовтня 2017 року, що підтверджується довідкою Банку, і користувалася кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалася за надані послуги (а.с 78-85).

Враховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконувала, використані кредитні кошти в розмірі 4400 грн Банку не повернула, на користь позивача з ОСОБА_1 підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитом в сумі 4352,50 грн.

Відповідно до Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, вказаного на картці, включно (а.с. 13).

Частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

При укладенні договору про кредитування з використанням платіжної карти сторони погодили базову процентну ставка за кредитом встановлена у розмірі 3,0% на місяць на залишок заборгованості (36% річних).

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до Умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем, відсутні.

Прийшовши до висновку про існування факту кредитних правовідносин між сторонами, наявність підстав для визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом, виходячи з обумовленого сторонами розміру процентної ставки 36% річних, та не погоджуючись з тим, що Банком проведено розрахунок заборгованості в цій частині виходячи з підвищеного розміру процентної ставки, колегія суддів виходить з наступного.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 43,20% не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 36%.

Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 3,0 % на місяць, або 36 % річних (3,0 % х 12 міс.) та кількості днів (852) у періоді з 01 квітня 2015 року (з часу збільшення відсоткової ставки) по 30 липня 2017 року ( в межах позовних вимог), заборгованість по відсотках за користування кредитом складає 3716,85 грн, виходячи з наступного розрахунку: 4362,50 грн х 36 : 100 х 852 дні.

Враховуючи розмір заборгованості за відсотками, якій станом на 01 квітня 2015 року становив 6591,18 грн, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, становить 10308,03 грн (3716,85 грн + 6591,18 грн).

Статтею 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зареєстрованим місцем проживання відповідача є:

АДРЕСА_1 входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Маріуполь входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення штрафів та пені, комісії не підлягають задоволенню.

Зі справи вбачається, що після ухвалення заочного рішення у цієї ж справі від 27.11.2017 року відповідачем на виконання цього рішення було сплачено 6781,95 грн (а.с.116). Відповідач не заявляла про повернення цієї суми, фактично визнала наявність заборгованості по кредиту, не погоджувалася тільки із вимогами про стягнення відсотків та штрафних санкцій.

Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тому з суми відсотків, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 10308,03 грн, необхідно відрахувати 6781,95 грн., сплачені ОСОБА_1 в рахунок заборгованості перед банком, що в результаті становить 3526,08 грн..

Таким чином, з відповідача до стягнення на користь банку підлягає сума тіла кредиту в розмірі 4362,5 грн та сумі відсотків 3526,08 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернення до суду з даним позовом Банком сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн та при подачі апеляційної скарги - 2400 грн (а.с.1, 123).

Оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню на суму 14670,53 грн (4362,50 грн + 10308,03 грн), що становить 15,24 % від розміру заявлених вимог 96282,03грн , то з ОСОБА_1 на користь Банку у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 609,60 грн (1600 грн х 15,24 : 100) + (2400 грн х 15,24 : 100).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року скасувати повністю.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 грудня 2005 року станом на 31 липня 2017 року, яка складається з заборгованості за кредитом 4362 (чотири тисячі триста шістдесят дві) гривні 50 копійок, заборгованості за процентами 3526 (три тисячі п`ятсот двадцять шість) гривень 08 копійок, у відшкодування судового збору 609 (шістьсот дев`ять) гривень 60 копійок.

В задоволенні решти позовних Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 26 травня 2020 року.

Судді Є.Є.Мальцева

І.П. Мироненко

В.М. Барков