РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чемезової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив :

Позивач звернувся до суду з указаним позовом. Вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку на правах члена сім`ї власника зареєстрований син позивача - відповідач ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які понад рік в будинку не проживають, особистих речей не має, фактично проживають за іншими адресами діти з матір`ю в м. Донецьк, а місцезнаходження відповідача позивачу невідоме. Через реєстрацію відповідача та його неповнолітніх дітей позивач не має можливості оформити субсидію, у зв`язку з чим просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

У судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.

Представник органу опіки та піклування Бугаської сільської ради у судове засідання не з`явився, від сільського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Проти задоволення позову не заперечували.

Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно договору дарування від 20.02.2004 року та договору дарування від 07.06.2007 ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.10,12).

Право власності ОСОБА_1 зареєстроване в КП «Волноваське БТІ» 10.03.2004 року за номером 4461430 (а.с.11) та 05.10.2010 р. за №4461430 (а.с.14), номер запису 235.

Відповідач ОСОБА_2 та його діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20), зареєстровані у будинку, що підтверджено довідкою №23/02-20 від 24.01.2020, довідкою ради від 16.12.2019р. (а.с.26), копією паспорту відповідача, однак, з 2010-2012 року фактично в будинку не проживають, своїх речей не мають, що вбачається з акту обстеження житлового будинку від 04.12.2019р., складеного комісією у складі депутата Бугаської сільської ради Кунделя І.Д., жителів вулиці ОСОБА_5 , Хара ОСОБА_6 Ю. (а.с.23).

Рішенням №55 від 04.12.2019р. сільського голови Бугаської сільської ради Ламбріно В ОСОБА_7 . наданий дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх детй ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.22).

Також згідно довідок №01-24/2127 від 03.12.2019, №01-24/2128 від 03.12.2019р., виданих директором школи №112 м. Донецьк, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються в відповідно в 2 та 5 класах Муніципального загальноосвітнього закладу «Школа №112 м. Донецьк» (а.с.24,25).

Суд враховує такі довідки в якості доказів, на підставі загальних принципів («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті їй оцінки, як такі, що видані навчальним закладом, розташованим в м. Донецьку, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів проживання особи на окупованій території, - документів за зразками, визначеними законодавством України, можуть бути істотно обмеженими.

Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Ураховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідача більше одного року в будинку АДРЕСА_1 без поважних причин, своїх особистих речей в будинку вони не мають, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Залишаючи за неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: будинок АДРЕСА_1 , визнаючи їх батька - відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, при цьому матір дітей не зареєстрована в будинку, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

З огляду на це, позовні вимоги в цій частині є також обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

На підставі ст.ст. 316, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265, 280-283, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук

.