РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/5533/18

Провадження № 2/638/195/20

21.05.2020 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря судових засідань Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24796,12 гривень, посилаючись на те, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 1500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін 360 днів. У зв`язку із не виконанням відповідачем умов договору, станом на 31.03.2018 року у нього виникла заборгованість в сумі 24796,12 гривень, яка складається з: 1341,88 гривень - заборгованість за кредитом; 47234,17 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4517,05 гривень - нарахована пеня та комісія, 250 гривень - штраф (фіксована частина), 1168,86 гривень - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 1762,00 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд застосувати строки позовної давності. Надав до суду заяву про слухання справи без його участі.

Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 1500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним договір разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ОСОБА_1 та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 17.09.2008 року отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , з терміном дії до останнього дня місяця 12.2011 року (а.с.80-81).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач належним чином не виконував зобов`язань по кредитному договору, чином порушив умови кредитного договору, а також ст.509, 526ЦК України.

Згідно розрахунку, станом на 31.03.2018 року у нього виникла заборгованість в сумі 24796,12 гривень, яка складається з: 1341,88 гривень - заборгованість за кредитом; 47234,17 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4517,05 гривень - нарахована пеня та комісія, 250 гривень - штраф (фіксована частина), 1168,86 гривень - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 1762,00 гривень.

Відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, посилаючись на те, що строк дії картки закінчився в грудні 2011 року і тому з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув в січні 2015 року, а позов пред`явлено 25.04.2018 року.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу строку давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки.

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_1 кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до суду 25 квітня 2018 року, а картку було видано на три роки, відповідно строк дії картки закінчився в грудні 2011 року. Тобто, як вбачається з правової позиції зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, то саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув в січні 2015 року.

Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в квітні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив в січні 2015 року і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

Застосуванню підлягають положенняст.257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. (правова позиція ВСУ, висловлена в постанові від 19.03.2014 року).

Частинами 4, 5ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 № 14 від 18.12.2009 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості належить відмовити в зв`язку з пропуском строку на звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 207, 257-259, 261, 266, 526,612, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя