Справа № 755/7028/20
Провадження № 2-з/755/55/20
У Х В А Л А

"28" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересовані особи: особи, які можуть набути статусу відповідачів, - ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко Василь Васильович, особа, яка може набути статусу третьої особи, - Державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталія Анатоліївна, про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересовані особи: особи, які можуть набути статусу відповідачів, - ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко Василь Васильович, особа, яка може набути статусу третьої особи, - Державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталія Анатоліївна, про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка 25 травня 2020 року передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та наступного дня фактично отримана суддею.

У заяві заявники просять суд: вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру загальною площею 44,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, належну на праві власності ОСОБА_4 .

Заявляючи про свій намір звернутися до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Юрченко Василя Васильовича, третя особа: Державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталія Анатоліївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що вони незаконно позбавлені свого права на спадкове майно, а саме на їх частки квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала на праві спільної власності подружжя ОСОБА_5 (дідусь заявників 1 та 2, свекор заявника-3) та ОСОБА_6 (бабуся заявників 1 та 2, свекруха заявника-3). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на Ѕ частину згаданої квартири. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , по ј частини квартири були його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 , який є батьком заявника-1 та заявника-2 та чоловіком заявника-3. За заявою ОСОБА_5 було заведено спадкову справу № 1666/03. ОСОБА_5 прийняв спадщину, але не оформив спадкові права на ј частину квартири, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, серед якого була і ј частина вказаної квартири, спадкоємцями якої є його дружина - заявник-3 ОСОБА_3 та діти - заявник-1 ОСОБА_1 та заявник-2 ОСОБА_2 , за заявами яких було заведено спадкову справу № 28/2017. Заявник-1 та заявник-2 відмовились від прийняття спадщини за законом за спадкодавцем їх батьком на користь їх матері - заявника-3. Також, спадщину на ј частину квартири прийняла ОСОБА_6 за своїм чоловіком ОСОБА_5 , так як постійно проживала із ним на час відкриття спадщини, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, після смерті якої також відкрилась спадщина вже на ѕ частини квартири (1/2+1/4), спадкоємцями якої є її донька ОСОБА_4 , яка має набути статусу відповідача за майбутнім позовом, якщо нею подано заяву про прийняття спадщини, та її онуки: заявник-1 та заявник-2, які є спадкоємцями за правом представлення, які успадковують ту частку, яка б належала їх батькові ОСОБА_5 , якби він був живим на час відкриття спадщини, та за заявою яких відкрито спадкову справу № 48/2019.

Заявник-3 ОСОБА_3 після смерті спадкодавця свого чоловіка звернулась до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою від 13.11.2019 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Однак, нею було отримано постанову державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 13.11.2019 про відмову у видачі свідоцтва про спадщину за законом на ј частину квартири, так як спадкові права на всю квартиру оформила ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_5 , за своєю заявою про прийняття спадщини, за якою була відкрита інша спадкова справа № 665 в Десятій київській державній нотаріальній конторі та видано свідоцтво на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, а не на ј частину. Постановою державного нотаріуса встановлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом заявнику-3 після смерті померлого її чоловіка неможливо, так як при видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_6 , дружини померлого ОСОБА_5 , не було враховано частку у спадщині, яку прийняв ОСОБА_5 - син померлого та чоловік ОСОБА_3 , не зазначено його частку, як такого, що прийняв спадщину та було залишено відкритою належну йому частку у спадщині.

Заявник-1 та заявник-2 після смерті своєї бабусі ОСОБА_6 звернулися до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ від ѕ частини квартири після смерті бабусі ОСОБА_6 , так як її частка у квартирі складала ѕ частини, що є Ѕ частини квартири - її власність та ј частини квартири - успадкована за чоловіком.

У відповідь було отримано постанови державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2020, в яких зазначається, що в матеріалах спадкової справи № 48/2019 знаходиться Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 197321113 від 23.01.2020, згідно із якою квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , належить іншій особі.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207766092 від 28.04.2020 квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 за договором дарування від 27.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Юрченко В.В.

Таким чином, спадкодавиця ОСОБА_6 , бабуся заявника-1 та заявника-2, не враховуючи частку належну у вказаній квартирі ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири та 27.06.2018 подарувала своїй доньці ОСОБА_4 всю квартиру, так як на дату укладення договору дарування власницею квартири була вона, хоча її реальна частка квартири становить ѕ частини.

На думку заявників, спадкодавиця ОСОБА_6 на момент укладення договору дарування від 27.06.2018 об`єктивно не могла усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, оскільки протягом довго часу проходила інтенсивне лікування, у зв`язку з діагностованим раком, що супроводжувалося застосуванням медичних препаратів, які здійснювали серйозний вплив на її психічний стан, через що вона була позбавлена можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Заявники вважають, що особа, яка може набути статусу відповідача, ОСОБА_4 , коли дізнається про їх намір звернутися до суду із позовом, може здійснити відчуження спірної квартири, у зв`язку з чим наявний реальний ризик невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд , вивчивши доводи поданої заяви, приходить наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявникам відсутні.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За вказаних обставин, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у справі про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який мають намір подати позивачі, та заявлений захід забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є взаємопов`язаними, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявників як позивачів, за захистом яких вони мають намір звернутися до суду.

Заявниками обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист їх порушених прав та поновлення порушених прав та інтересів позивачів.

При цьому, накладення арешту на квартиру не призведе до обмеження прав відповідачів, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивачів.

Таким чином, з метою уникнення зазначених негативних наслідків та запобігання унеможливленню виконання рішення суду та ефективного захисту прав та інтересів заявників, які набудуть статусу позивачів після подання позову, буде доцільним вжити заходи забезпечення позову, що відповідатимуть майбутньому позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову до подання позовної заяви, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявники просять вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суддя приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересовані особи: особи, які можуть набути статусу відповідачів, - ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко Василь Васильович, особа, яка може набути статусу третьої особи, - Державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталія Анатоліївна, про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, належну на праві власності ОСОБА_4 .

Роз`яснити заявникам, що останні, у відповідності до ч.4 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, повинні пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Стягувачі:

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Боржники:

ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 ;

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко Василь Васильович, номер свідоцтва 4340 , АДРЕСА_6 .

Суддя: