Провадження № 2/201/789/2020
УХВАЛА

25 травня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід головуючої по справі судді Наумової Ольги Сергіївни від розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Наумової О.С. знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Справа передана на розгляд судді після скасування ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.09.2019р. вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2019р. по справі № 201/2602/19 в частині вирішення цивільного позову скасовано, направлення кримінального провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Чергове судове засідання по справі було призначене на 25.05.2020р.

22.05.2020р. представником відповідачки Чулініним Д.Г ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 22.04.2020р.) подано заяву про відвід головуючого судді Наумової О.С. від розгляду даної цивільної справи.

На обґрунтування заяви про відвід вказував, що судом одноособово під головуванням судді Наумової О.С. поза судовим засіданням постановлена ухвала про прийняття до провадження і призначення до судового розгляду в порядку цивільного судочинства справи у паперовій формі справи № 201/11483/19 за позовом ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Але під час визначення судді автоматизованою системою документообігу не враховано спеціалізацію суддів, чим порушено порядок визначення судді для розгляду справи, що відповідно до ч. 4 ст. 39 ЦПК України є підставою для відводу судді згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу. А саме, після скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову у кримінальній справі, канцелярією суду на свій розсуд сформоване провадження № 2-201/3473/2019 з копій документів з кримінальної справи без належного їх засвідчення з присвоєнням нового унікального номеру, як новій цивільній справі.

Проте, за особливостями призначеного судом апеляційної інстанції нового розгляду відповідно до ст. 416 КПК України, суд першої інстанції має за будь-яких умов здійснювати судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду, що передбачає у будь-якому разі визначення судді кримінальної спеціалізації для призначення підготовчого засідання, з дотриманням прав обвинуваченої на участь в такому засіданні і з урахуванням її думки - постановити ухвалу відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України про виділення матеріалів кримінального провадження в частині цивільного позову ОСОБА_3 в оригіналах і частково в копіях процесуальних документів, необхідних для розв`язання вимог.

Лише після цього виключно на підставі ухвали суду за результатами підготовчого засідання можлива передача виділених у такий законний спосіб матеріалів для розгляду в порядку цивільного судочинства з визначенням для цього відповідно до ст. 33 ЦПК України вже судді цивільної спеціалізації.

Тобто, судді цивільної спеціалізації Наумовій О.С. без виділення з кримінальної справи матеріалів у порядку ст. 334 КПК України, одразу передана в провадження нова цивільна справа, сформована з ксерокопій матеріалів кримінальної справи, які ніким і ніяк звірені не були, без врахування думки учасників кримінального провадження, що дало головуючій підстави стверджувати в судовому засіданні 16.12.2019р., що нею в формі цивільного судочинства розглядається кримінальна справа, що само по собі суперечить здоровому глузду.

Вважав, що всупереч ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і Положення про автоматизовану систему документообігу суду судді цивільної спеціалізації передана нова цивільна справа, сформована з матеріалів кримінальної справи з порушенням правил діловодства без визначення судді кримінальної спеціалізації для вирішення питання про їх виділення з цією метою, що однаково має тягти відвід судді.

Крім того, позивач об`єднав майнові вимоги з малою ціною позову з немайновими вимогами про відшкодування моральної шкоди, внаслідок чого в порядку спрощеного позовного провадження можливий розгляд всієї справи.

При цьому, позивач відповідного клопотання не заявляв, а суд в ухвалі про відкриття спрощеного провадження висновок про прийняття позовної зави помилково вмотивував малозначністю цієї справи, обмежуючись посиланням лише на малу ціну позову з майновими вимогами без визнання цієї справи малозначною згідно з ч. 6 ст. 19 ЦПК України за критерієм незначної складності розгляду, через що тільки в порядку спрощеного провадження ця справа як малозначна розгляду не підлягає, а відповідач вправі заперечувати проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження внаслідок призначеного нового розгляду кримінальної справи з огляду на застереження ч. 5 ст. 128 КПК України, що норми ЦПК України застосовуються до розгляду цивільного позову у кримінальній справі, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зазначив, що у спрощеному провадженні у відповідності з абз. 2 ч. 4 ст. 19 ЦПК України не підлягають розгляду ті справи, для яких підготовка до розгляду потребує проведення підготовчого засідання за всіма правилами ст. 197 ЦПК України, внаслідок чого у спрощеному позовному провадженні розглядати цю справу, як малозначну, недоцільно з огляду на засади кримінального судочинства із забезпечення доведеності вини та права на захист, яких має дотримуватися суд першої інстанції, в провадження якого надійшла ця справа з обов`язковими вказівками Дніпровського апеляційного суду в ухвалі від 13.09.2019р., постановленій у кримінальному провадженні, хоч би матеріали цивільного позову з кримінальної справи № 201/2602/19 і не виділялися.

Незважаючи на це, в угоду позивачеві суддя Наумова О.С. визнала справу малозначною, чим завідомо обмежила засуджену у статусі відповідача у цивільній справі у праві касаційного оскарження, тоді як кримінальне провадження таке право їй забезпечує. Відповідне клопотання про перехід до загального позовного провадження відхилила на місці усно з надуманих мотивів, сформульованих з формально-логічними помилками.

Так само, суддя Наумова О.С., проявляючи упередженість, не дивлячись на проведені судові засідання з грудня 2019 року ігнорує, не ставить на обговорення клопотання відповідача про визначення строку позивачеві для доплати судового збору, про зобов`язання позивача надати афідевіт, про застосування до позивача заходів процесуального примусу. Тому не може йтися про незгоду з процесуальними діями та рішеннями головуючого.

Також зазначив, що до об`єктів справляння судового збору за ст. 3 Закону України «Про судовий збір» належить не вимога, а позовна заява та інша заява, передбачена процесуальним законом, через що за порядком його оплати у ст. 6 цього Закону кількість об`єднаних у позовній заяві вимог визначається як база оподаткування для обчислення судового збору, що підлягає оплаті, з розрахунку на суму встановлених для кожної з цих вимог ставок. Позивач дійсно звільнений від справляння судового збору згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовних заяв про відшкодування лише матеріальних збитків, завданих злочином, проте відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 6 цього Закону наявність у позивача такої пільги не звільняє його від оподаткування об`єднаних в цій заяві кожної з інших немайнових вимог.

Тому з огляду на визначення об`єкта та бази оподаткування позивач мав справити з поданої до суду позовної заяви судовий збір за ставкою, встановленою у пп. 2) п. 1 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, але суддя Наумова О. С. безпідставно звільнила позивача від обов`язку сплатити судовий збір без наведення будь-яких для цього мотивів.

Після відкриття першого судового засідання суддя Наумова О.С. не роз`яснила позивачеві, що відповідно до ст. 49 ЦПК України він втратив право змінювати предмет і підстави позову, збільшувати розмір вимог, а навпаки задовольнила клопотання представника позивача відкласти розгляд, надавши час для підготовки змін (уточнень) позовної заяви з метою збільшення розміру відшкодування.

Вважав, що така поведінка головуючого не може виправдовуватися знанням матеріалів справи та їх ретельним вивченням, ставить під сумнів старанність і компетентність, вимоги яких зазвичай вимагаються від судді в силу статті 7 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI З`їзду суддів України від 22.02.2013р., в якому втілені Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006, схваленим Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006.

Порядок розгляду клопотань учасників справи за таких умов демонструють як недосконалість практичного досвіду застосування новел процесуального законодавства, так і упередженість у вирішенні справи, що за критеріями старанності і об`єктивності судді у змісті рішення та в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення, за п.п. 2.2, 2.5, 6.3, 6.4, 6.6 Бангалорських принципів поведінки судців не сприяє підтримці та зростанню у суспільства та відповідача у справі довіри до об`єктивності судових органів, маючи ризик викликати у стороннього спостерігача, в такому випадку, сумніви в неупередженості судді, які дають підстави для відводу за п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 36, 39, 40, 277 ЦПК України просив відвести суддю Наумову О.С. від розгляду справи.

В судове засідання представник відповідачки ОСОБА_2 через канцелярію суду надав заяву про розгляд питання про відвід без його участі і без участі відповідачки.

В судове засідання від представника позивача адвоката Бразалук С.С. надійшла заява про розгляд зави про відвід без її участі та без участі позивача, вважала заяву про відвід необґрунтованою, просила відмовити у її задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та заяви про відвід судді з мотивів порушення порядку визначення судді при розгляді справи, та з інших підстав, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно ч. 3 ст. 40 ( в редакції Закону №460-ІХ від 15.01.2020р.) ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленомуч.1 ст.33 Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки відповідач заявив відвід головуючому 22.05.2020р. (23.05.2020р. і 24.05.2020р. вихідні дні), тобто за день до судового засідання, призначеного на 25.05.2020р., тобто із порушенням термінів, встановлених вищевказаною нормою закону, то відвід розглядається головуючим по даній справі.

Вивчивши доводи заявника (представника відповідачки), представника позивача, суд дійшов до висновку, що заява про відвід не може бути задоволена.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2019р. по справі № 201/2602/19 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення майнової і матеріальної шкоди - залишено без розгляду для його уточнення і вирішення в порядку цивільного судочинства.

За результатами оскарження вироку потерпілим Колупаєвим М.П., ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.09.2019р., вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2019р. в частині вирішення цивільного позову скасовано, а кримінальне провадження в цій частині направлене на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Отже, як видно, саме ухвалою апеляційного суду вирок в частині вирішення цивільного позову скасований і кримінальне провадження в цій частині направлене на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2019р. головуючим по справі визначено суддю Наумову О.С., цивільна спеціалізація якого визначена відповідним рішенням зборів суддів.

Ухвалою судді Наумової О.С. 11.10.2019р. справу прийнято до провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Частинами 5 7 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Такі засади, до яких належить і законність, закріплено у статтях 7, 9 КПК. Водночас за правилами ч. 6 ст. 9 вказаного Кодексу у випадках, коли його положення не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

Загальними вимогами цивільного процесуального права передбачено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову, право на оскарження рішення суду.

Отже, застосування цивільного процесуального законодавства можливе за умов, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Підтвердженням вказаного слугує те, що право на апеляційне оскарження окремо мають цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову (пп. 8, 9 ч. 1 ст. 393 КПК України).

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.

Не підлягають розгляду в кримінальній справі лише позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.

Згідно із п. 7 вказаної Постанови Пленуму у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди У цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

У п. 9 Постанови Пленуму роз`яснено, що, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно із п. 18 Постанови Пленуму при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п. 3 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року «Про судове рішення», визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду.

Якщо в результаті встановленого в порядку цивільного судочинства розміру шкоди виникне необхідність перегляду вироку суду або постанови органу розслідування про закриття справи, суд, що розглядає цивільну справу, виносить рішення з урахуванням усіх досліджених ним доказів і зобов`язаний порушити питання про перевірку законності й обгрунтованості вироку чи постанови.

Отже, розгляд цивільного позову у кримінальному провадження має певні особливості, пов`язані із застосуванням норм процесуального права, але у будь-якому разі цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами цивільного процесуального судочинства.

Доводи заявника про те, що суддя підлягає відводу з огляду на те, що при новому розгляді відповідно до ст. 416 КПК України, суд першої інстанції має за будь-яких умов має здійснювати судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду, що зумовлює у будь-якому разі визначення судді кримінальної спеціалізації для призначення підготовчого засідання, постановлення ухвали відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України про виділення матеріалів кримінального провадження в частині цивільного позову в оригіналах і частково в копіях процесуальних документів, необхідних для розв`язання вимог не ґрунтуються на нормах процесуального закону.

Норма статті 334 КПК України, на яку посилається заявник щодо об`єднання і виділення матеріалів кримінального провадження ухвалою суду, стосуються стадії судового розгляду кримінального провадження (знаходяться у главі 28 КПК України «Судовий розгляд»).

У той час, як ст. 416 КПК України регулює особливості провадження в суді першої інстанції після скасування вироку. Однак дана норма не регулює такий випадок, як скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, тому в даному випадку за правилами ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли його положення не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК (законність, рівність перед законом, верховенство права).

З огляду не те, що цивільний позов у кримінальному провадженні має розглядатися за правилами цивільного судочинства, тому з урахуванням вимог ст. 416 КПК України - був визначений інший склад суду з цивільної спеціалізації.

Відтак, порядок автоматичного розподілу між суддями порушений не був.

Інші доводи представника заявника (щодо визначення порядку розгляду справи, підставної залишення її без руху внаслідок несплати, як на його думку, судового збору, прийняття уточненого позову, інші процесуальні питання) зводяться до незгоди з тим, що ці питання не вирішені судом, не незгоди процесуальними діями головуючого по справі, при тому, що рішення у справі ще не прийнято. Проте поза увагою заявника залишилося, те, що розгляд справи по суті відкладався двічі у зв`язку із поданням апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження, а також за клопотанням самого представника відповідачки. Не ґрунтуються на дійсних обставинах справи доводи заявника про те, що судом було задоволене клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для підготовки змін (уточнень) позовної заяви з метою збільшення розміру відшкодування.

Наведені заявником обставини не можуть бути підставами для відводу головуючого по справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 40, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відвід головуючої по справі судді Наумової Ольги Сергіївни від розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписанні суддею.

Повний текст ухвали складений 26 травня 2020 року.

Суддя О.С. Наумова