Провадження № 22-ц/801/722/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 рокуСправа № 127/24608/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Луценко Л. В. у м. Вінниця, повне судове рішення складено 04 грудня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

28 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (батько відповідача). Позивач стверджує, що проживала з 1998 року по листопад 2017 року постійно без реєстрації разом з ОСОБА_3 у його житловому будинку. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно - цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , позивач подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті

ОСОБА_3. ОСОБА_4 зазначає, що з померлим проживали однією сім`єю як подружжя, вели спільне господарство, називали один одного чоловіком та дружиною. У інших шлюбах жоден з них впродовж періоду спільного проживання не перебував. Протягом спільного проживання померлий ОСОБА_3 мав напружені стосунки з сином. У листопаді 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 сталася сварка. В результаті вказаної сварки відповідач вигнав позивача з будинку свого батька, з того часу позивач стала проживати за місцем своєї реєстрації. Після смерті ОСОБА_3. позивач не змогла забрати з будинку свої особисті речі, не може отримати свідоцтво про смерть чоловіка, відповідно не може реалізувати свої спадкові права. А тому, на думку позивача, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Окрім того, впродовж спільного проживання позивача та померлого ОСОБА_3 однією сім`єю ними було здійснено суттєві поліпшення житлового будинку АДРЕСА_1 за спільні кошти, у зв`язку з чим істотно збільшилася вартість будинку, тому є всі підстави вважати вказаний об`єкт нерухомого майна їх спільною власністю.

Позивач просила встановити факт, що вона постійно проживала з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання позивача з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю з 1998 року по листопад 2017 року, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також відсутні докази ведення спільного господарства та наявності у сторін спільного бюджету. А у зв`язку з тим, що вимога про визнання права власності на Ѕ частки майна є похідною, від першої вимоги, тому вона є безпідставною.

Не погодившись із зазначеним рішенням, 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: заявник вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки усім доказам, таким як акт квартального комітету «Київський» м. Вінниця від 06.08.2018 року, акт квартального комітету «Хутір Шевченко» м. Вінниця від 08.08.2018 року. Заявник звертає увагу, що фотокартки, наявні в матеріалах справи, автобіографія ОСОБА_3 , наявність спільного собаки у своїй сукупності свідчать про сімейний характер їхніх стосунків. Також ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано критерій оцінки істотності збільшення вартості майна.

23 березня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року без змін. Відповідач звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила факт свого перебування за кордоном з 22.01.2015 року по 13.07.2015 року, а також те, що з жовтня 2017 року вона не проживала разом із батьком відповідача. Зазначає, що позивач не володіє інформацією, щодо наявних прибудов та поліпшень спірного житлового будинку.

Розгляд справи неодноразово відкрадався через обмежувальні заходи карантину, оголошеного з метою недопущення поширення коронавірусної інфекції.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 28 травня 2020 року, належним чином повідомлені сторони не з`явились.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мотилюка О. В., засобами електронного зв`язку надійшла чергова заява, у якій він ставить питання про відкладення судового засідання через неможливість прибути в судове засідання у зв`язку із обмежувальними заходами карантину, оголошеного з метою недопущення поширення коронавірусної інфекції. Заява обгрунтована тим, що позивач є особою похилого віку, перебуває у групі підвищеного ризику та зобов`язана перебувати на самоізоляції до закінчення карантину, причини неможливості явки в судове засідання його як представника не зазначено.

З огляду на те, що у суді дотримуються протикарантинні заходи, забезпечено можливість проведення судових засідань, причини неможливості явки в судове засідання призначене на 28 травня 2020 року представник позивача Мотилюк О . В . , який наділений усіма повноваженнями без обмежень (т.2 а.с. 54), не вказав, та з урахуванням того, що ОСОБА_1 як особою, що подала апеляційну скаргу реалізовано усі процесуальні дії, передбачені ЦПК України (зокрема на стадії апеляційного розгляду подано апеляційну скаргу, клопотань про приєднання чи витребування нових доказів не заявлено), отже, перешкод для розгляду справи немає, тому суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

28 травня 2020 року на електронну пошту суду від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти апеляційної скарги заперечує, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниці що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.03.2018 року (Т. 1 а. с.65);

-після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з цілого жилого будинку з господарськими будівлями( жилий будинок з прибудовою «А», глинобитний, обкладений цеглою, 1960 року прибудови, загальною жилою площею 21,6 кв.м., господарські будівлі - сараї «Б», «В», «Г», «г», «Ж», «Е», «З», «И», «Л», погріб «К», вбиральня «Д», огорожа №1-2, 1/2 криниці «Н».), розташованого в АДРЕСА_1 , яке належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Храпенко Н. В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-579 (Т. 1 а. с. 67);

-реєстрація права власності ОСОБА_3 на вказане будинковолодіння була здійснена ВООБТІ 25.03.1997 року за №20247, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи КП «ВМБТІ» №2113 (Т. 1 а. с. 68-70);

-відповідач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 , 22.03.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І. І. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька( Т. 1 а. с. 121);

-позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І. І. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1 а. с.7).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 , а отже є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто в даному випадку необхідно було встановити: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа, яка звертається з позовом проживали однією сім`єю.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дав належної оцінки усім доказам, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Актом квартального комітету «Київський» м. Вінниця, від 06.08.2018 року посвідчено те, що, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживала з 1998 року по листопад 2017 року (Т. 1 а.с. 9); актом квартального комітету «Хутір Шевченко» м. Вінниця від 08.08.2018 року посвідчено, що ОСОБА_1 фактично проживала з 1998 року по листопад 2017 року однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели з ним спільне господарство (Т. 1 а.с.8)

Зі змісту вищезазначених актів вбачається, що вони засвідчують факт певної події. Однак, станом на момент складання вищезазначених актів, як вірно зазначив суд першої інстанції, тобто станом на серпень 2018 року, ОСОБА_3 не було в живих, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вони не можуть підтверджувати достовірно факт проживання позивача разом з померлим впродовж 1998 року по листопад 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 22.01.2015 року по 13.07.2015 року ОСОБА_4 перебувала закордоном, що підтверджується сторінкою 7 закордонного паспорту , виданого на ім`я ОСОБА_1 (Т. 1 а. с. 149). В той же час свідок ОСОБА_9 та позивач стверджували що впродовж 2015 року з померлим ОСОБА_3 проживала інша жінка- ОСОБА_6 .

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Позивач стверджує, що вона проживала з ОСОБА_3 до листопада 2017 року. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на час відкриття спадщини вона не проживала із спадкодавцем, що унеможливлює застосування положень статті 1264 ЦК України до даних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, твердження ОСОБА_4 , що суд дав невірну оцінку фото, що міститься в матеріалах справи автобіографії ОСОБА_3 та інших, - не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що на фотокартках зафіксовано періодичний спільний відпочинок, що не може слугувати доказами проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, при цьому суд вірно послався на позицію Верховного Суду у справі № 522/25049/16?ц від 27.02.2019 року.

Також суд першої інстанції вірно вказав, що зазначеня в особовому листку (а.с. 172-175, т.1) в 2002 році ОСОБА_3 ОСОБА_1 , як дружини не свідчать про факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Апеляційний суд наголошує на тому, що позивач не ставила вимогу встановлення факту спільного проживання її та ОСОБА_3 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а лише просила встановила факт постійного проживання з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за АДРЕСА_1 .

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд дав невірну оцінку доводам про істотне збільшення вартості будинку за час спільного проживання, слід зазначити наступне:

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту.

Вартість поліпшень у будинковолодінні, розташованого по АДРЕСА_1 , проведених у період часу з 1998 року по листопад 2017 року, станом на час проведення експертизи може складати 29 845,00 грн. Ринкова вартість спірного будинковолодіння з урахуванням поліпшень, проведених в період часу з 1998 року по листопад 2017 року станом на час проведення експертизи складає 321 136,00 грн. ( Висновок експерта від 08.08.2019 року №2487/2488/2523/19-21 Т. 1 а. с. 226-229). Частка у відсотковому розмірі вартості проведеного капітального будівництва, реконструкцій, поліпшень та ремонтно-будівельних робіт, складає 9,30% від ринкової вартості вказаного будинковолодіння. За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку що такі поліпшення є незначними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

М. М. Якименко