Провадження №2/760/82/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.А.

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 31.05.2019 року між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 14.09.2019 року, та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шафаренко Ж.Ю. і зареєстрований в реєстрі №170.

Застосувати наслідки недійсності правочину - скасувати державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Застосувати наслідки недійсності правочину, визнавши за ОСОБА_1 , як єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувати у ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3 . Також просила скасувати реєстрацію ОСОБА_3 та інших осіб у разі їх реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимог обґрунтовує тим, що сестрі позивача ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

З 05.01.2014 року ОСОБА_4 постійно (без реєстрації) проживала у АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 мала дружні стосунки з ОСОБА_3 , яка є дружиною її племінника, та погодилась на її пропозицію видати довіреність на її ім`я для того, щоб подружжя могло безперешкодно проживати у квартирі, сплачувати житлово-комунальні послуги та утримувати її в належному стані.

14.09.2018 року ОСОБА_4 видала довіреність на ім`я ОСОБА_3 .

Проте, 31.05.2019 року, всупереч ст.ст. 232, 237, 238 ЦК України, без згоди та дозволу ОСОБА_4 , зловживаючи її довірою, не сплативши ОСОБА_4 жодних коштів ОСОБА_3 уклала від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1 , відчужила своєму чоловіку ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була зловмисна домовленість внаслідок якої було вчинено правочин всупереч інтересам довірителя ОСОБА_4 та в інтересах повіреної ОСОБА_3 .

Зазначила, що 31.07.2019 року ОСОБА_4 склала на ім`я позивача заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина.

22.08.2019 року позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У зв`язку з тим, що позивач є єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона має право вимагати визнання договору купівлі-продажу недійсним і має право на витребування майна з чужого незаконного володіння.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.01.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.01.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

У встановлений ухвалою строк відзиви від відповідачів не надійшли.

12.02.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2020 року від Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла відповідь про відсутність реєстрації осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

26.02.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2020 року від приватного нотаріуса КМНО Чухрій О.С. надійшла відповідь про те, що спадкова справа після ОСОБА_4 нею не заводилась.

27.02.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2020 року від АТ «Державний ощадний банк України» надійшла інформація по рахунку ОСОБА_4

12.05.2020 року від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4 , яка є сестрою позивача, на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.1997 року, виданого органом приватизації ВАТ «Південзахідтрансбуд» на підставі розпорядження №122 від 28.04.1997 року.

14.09.2018 року ОСОБА_4 видала довіреність на ім`я ОСОБА_3 , яка була посвідчена приватним нотаріусом КМНО Шафаренко Ж.Ю.

Згідно з довіреністю ОСОБА_3 отримала право, діючи від імені довірителя ОСОБА_4 , управляти та розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду, закладати та приймати в заставу), на умовах, на її розсуд, користуватися, належною ОСОБА_4 на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , представляти її інтереси в усіх установах і організаціях тощо.

13.05.2019 року ОСОБА_3 , на підставі довіреності від 14.09.2018 року, уклала від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, покупцем цієї квартири виступив її чоловік ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 13.05.2019 року є недійсним, оскільки, укладаючи договір купівлі-продажу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не повідомили нотаріуса про те, що кошти за квартиру не будуть отримуватись. Навпаки, в п.6 договору зазначили, що гроші в сумі 600800,00 грн. покупець передав продавцю до підписання договору, та підписанням цього договору підтвердили факт повного розрахунку за нерухоме майно.

Зазначила, що ОСОБА_3 діяла свідомо, всупереч інтересам довірителя, та бажала настання таких наслідків, а ОСОБА_2 , зазначаючи в договорі, що кошти за придбану квартиру сплатив до підписання договору, діяв свідомо за домовленістю зі своєю дружиною, і несплата коштів за квартиру була несприятливим наслідком для довірителя. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_4 з іншою особою, її чоловіком ОСОБА_2 , при укладенні договору купівлі-продажу належної ОСОБА_4 квартири, про що свідчить те, що договір укладався близьким родичем, а кошти за договором передані не були.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до стст.16, 203, 215 ЦК для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові ВС від 29.08.2018 у справі №522/15095/15-ц зроблено висновок щодо застосування ст.232 ЦК та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним.

Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє.

Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Укладення договору купівлі-продажу в ситуації, коли від імені продавця діє представник (дружина племінника), саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника з іншою стороною - покупцем (племінник).

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність зловмисної домовленості між відповідачами.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову не підлягають задоволенню.

Інші доводи, які наведені у позові не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 232, 263 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя