Справа № 703/4957/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що вона з 15 червня 2013 року по 6 листопада 2019 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та відповідач допомоги добровільно не надає. Вважає, що так як ОСОБА_3 є працездатною особою, працює в Польщі та отримує дохід, відповідно він має змогу сплачувати аліменти на дитину у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2019 року до повноліття дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду відзвив на позов, в якому вказав, що позов визнає частково. Вказав, що у разі стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходу) буде приводом до постійних претензій з боку позивача. Оскільки державний виконавець буде стягувати по 1/4 частині від його заробітку, а він працює періодами то не матиме змоги сплачувати аліменти саме у частці від доходу. Вказав на те, що він дійсно працював в Республіці Польща, однак на даний час звільнений з роботи. Так як мінімальний розмір аліментів на одну дитину не повинен бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину, його дохід є невеликим, а прожитковий мінімум постійно збільшується, просить суд стягнути з нього аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник відповідача, адвокат Каракаш І.П. в судовому засіданні, проведено в режимі відеоконференц зв`язку з Малиновським районним судом м. Одеси позов визнав частково, просив суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав суду на те, що на даний час його клієнт ОСОБА_3 не працює, до того час мав тимчасовий підробіток в Республіці Польща, тому не має сталого доходу, відповідно не має змоги сплачувати по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу). Оскільки сімейним кодексом України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку то відповідно відповідач просить суд і стягнути аліменти саме в такому розмірі.

Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, вважає що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. та відповідач ОСОБА_3 з 15 червня 2013 року по 6 листопада 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду № 703/3509/19 (а.с.4).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2014 року (а.с.5).

В підготовчому судовому засіданні позивач надала до суду копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2019 року (а.с.27) відповідно до якого вона вийшла заміж та змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , відповідно до чого, суд уточнив прізвище позивача.

Ст. 51 Конституції України закріплює положення про те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В судовому засіданні встановлено, що дитина сторін по справі, донька ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , відповідно позивач має право на отримання аліментів з відповідача на утимання дитини.

Дані обставини визнаються сторонами, тому згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач та його представник, як на єдину підставу для задоволення позову частково в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вказали лише те, що ОСОБА_3 на даний час не працює та не має постійного доходу і те, що сімейним кодексом передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Надав суду свідоцтво про працю відповідно до якого ОСОБА_3 працював в Яні Буд Вєслав Янішевскі м. Краків Республіка Польща з 2 грудня 2019 року по 6 лютого 2020 року (а.с.34).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн.

Розмір та спосіб стягнення аліментів визначається позивачем (стягувачем) при зверненні з позовною заявою до суду. Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щодо стягнення з відповідача аліментів у вигляді 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку категорично заперечувала, оскільки позивач має можливість сплачувати аліменти у вказаному нею розмірі.

А ні позивач а ні відповідач не звертались до суду із заявами про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі, а чи в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності з частинами 1,3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дійсно, як вказує відповідач у відзиві ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для того щоб стягувати мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

Тому, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів та визначення їх розміру, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач здорова, працездатна людина, аліменти на утримання інших дітей, а чи непрацездатних батьків або дружини не сплачує, не є інвалідом та відсутніх інших підстав, які б мали істотне значення для вирішення розміру аліментів, вважає за необхідне стягнути аліменти у вказаному позивачем розмірі з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Зі штампу суду про отримання вхідної кореспонденції вбачається, що позивач звернулась до суду з позовною заявою - 23 грудня 2019 року, відповідно саме з цієї дати слід стягувати аліменти.

П.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України вказує на те, що суд допускає негайне виконання рішень у справах простягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно рішення в частині стягнення аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, судовий збір мав би бути стягнутий з відповідача.

Однак, з наданої відповідачем копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 28 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій та відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказує на те, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вище викладене судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.180-184 СК України, ст.4,12,13,76-81,141,258 -259,265,268,274-279,354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задоволити повністю.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 травня 2020 року

Головуючий: В. О. Прилуцький