РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року

м. Рівне

Справа № 2-2487/11

Провадження № 22-ц/4815/616/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.ВІ., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1

Стягувач :Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "Укргазбанк",

Боржник: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "Укргазбанк" - адвоката Панас В.П. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2020 року у справі за заявою боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі № 2-2487/11, ухваленої в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту судового рішення відсутня,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі № 2-2487/11.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2020 року заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі № 2-2487/11 - задоволено.

Визнано виконавчий лист виданий 13 липня 2018 року Рівненським міським судом у справі №2-2487/11 за позовом Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на заставлене майно щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що відсутнє судове рішення про солідарне стягнення кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_1 та позичальника, яке було б підставою для видачі виконавчого листа.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник стягувача подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Вказує, що заочне рішення від 21.04.2011 року в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постановою апеляційного суду залишено без зміни, а тому у суду були підстави для видачі оскаржуваного виконавчого листа.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в повній мірі таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що між між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 23 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 41/08/К-МБ-04.

На виконання зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору № 41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 23 липня 2008 року, згідно якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2011 року позовні вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на заставлене майно задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" грошові кошти в сумі: сума кредиту, що стягується достроково - 18083,43 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту -12940,87 доларів США; прострочена заборгованість по процентах -2474,84 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту -35 842,00 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів -3 489,58 грн., штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета за не страхування предмету іпотеки -19027,50 грн.; а всього: 33499,14 доларів США та 58359,08 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №41/08/І-МБ-04 від 23 липня 2008 року.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2018 року у справі № 2/2487/11 заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2011 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на заставлене майно скасовано. У задоволенні позову до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що поручитель ОСОБА_1 не є стороною договору іпотеки, а відтак позивач обрав неправильний спосіб захисту.

13 липня 2018 року Рівненським міським судом по даній цивільній справі було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" грошові кошти в сумі: сума кредиту, що стягується достроково -18083,43 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту -12940,87 доларів США; прострочена заборгованість по процентах -2474,84 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту -35 842,00 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів -3 489,58 грн., штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета за не страхування предмету іпотеки -19027,50 грн.; а всього: 33499,14 доларів США та 58359,08 грн.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом ч.2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявники обґрунтовують свою заяву можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного Цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі справа № 686/5252/17.

Відповідно до резолютивної частини постанови апеляційного суду заочне рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасовано повністю. В задоволенні позову в цій частині відмовлено.(а.с.15)

Крім того, із тексту позовної заяви вбачається, що позивачем в межах даного позову не заявлялася самостійна/одночасна вимога про солідарне стягнення кредитної заборгованості відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , як з поручителя за договором поруки.

Навпаки, апеляційним судом зроблений висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки не є способом виконання судового рішення про солідарне стягнення самого боргу за кредитним договором, а є самостійним способом відновлення порушеного права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та стягнення заборгованості - це різні способи захисту прав Банку за вищезазначеним кредитним договором.

За таких обставин, висновок суду про обгрунтованність заяви є правильним.

Доводи апеляційної скарги, проте, що заочне рішення від 21.04.2011 року в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постановою апеляційного суду залишено без зміни, оскільки мотивувальна та резолютивна частина вказаної постанови таких висновків не містить.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування оскарженої ухвали суду, яка постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 368, 374, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "Укргазбанк" - адвоката Панас В.П. залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2020 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 травня 2020 року

Головуючий:

Судді: