Ухвала

26 травня 2020 року

м. Київ

справа № 404/2873/16-ц

провадження № 61-7816ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою і надати дублікат ключів від дверей квартири.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття останньогоз реєстраційного обліку.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог зустрічного позову про зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року залишено без змін.

08 травня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 14 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення строку, встановленого частиною першою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Можливість поновлення строку на касаційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею 390 ЦПК України.

Касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року ОСОБА_1 подано 08 травня 2020 року, тобто зі спливом майже трьох років з дня набрання законної сили оскарженим судовим рішенням.

В клопотанні, доданому до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що вже звертався з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення, однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 листопада 2017 року його касаційну скаргу було визнано неподаною та повернуто в зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 06 червня 2017 року про залишення скарги без руху через несплату судового збору. Зазначає, що у 2017 році мав скрутне фінансове становище, не був працевлаштований, у зв`язку із чим не мав коштів для сплати судового збору.

Зі змісту оскарженої ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року вбачається, що апеляційна скарга на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року була подана саме позивачем за первісним позовом (заявником касаційної скарги) - ОСОБА_1 .

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4. були присутніми у судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У касаційній скарзі та доданому до неї клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, заявник не зазначає, що не був повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Також заявник не вказує про неможливість подання касаційної скарги у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили.

За встановлених обставин, поновлення заявнику строку на касаційне оскарження судових рішення, які були ухвалені у 2016 та 2017 році буде суперечити принципу правової визначеності, основним елементом якого є принцип остаточності судового рішення, а отже, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип

res judicata.

Враховуючи, що на момент подачі касаційної скарги у травні 2020 року пройшло майже три роки з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду у справі № 404/2873/16-ц, наявність обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, для подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, ОСОБА_1 не наведено, а судом не встановлено, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев