Справа № 2-3032/10
Провадження №2/523/108/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 грудня 2005 року між ЗАТ «ОТП Банк», який змінив своє найменування на АТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 80000 дол.США для придбання нерухомості строком до 22 грудня 2025 року, а останній повинен був щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти, які нараховуються за плаваючою процентною ставкою, платежами відповідно до графіку. Кредитні зобов`язання були забезпечені порукою відповідачки ОСОБА_2 та іпотекою нерухомого майна. Оскільки відповідачі свої обов`язки за договорами належним чином не виконують, то утворилася заборгованість у розмірі 698312,17 грн., які позивач просив солідарно стягнути з відповідачів на його користь разом із понесеними судовими витратами у сумі 1820 грн..

19.11.2010 р. судом прийнято заочне рішення, яким вимоги позивача було задоволено.

30.07.2019 р. відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про перегляд заочного рішення.

14.11.2019 року вказану заяву задоволено, скасовано заочне рішення призначено розгляд справи в загального позовному провадженні.

21.01.2020 р. судом залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

12.03.2020 р. правонаступником позивача подано уточнений позов за змістом якого товариство просила стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №МL-501/245/2005 від 22.12.2005 р. у розмірі 513842,19 грн.

Сторони у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. Представник правонаступника позивача надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги визнає, однак у звязку з оплатою частини заборгованості у розмірі 100000 грн. просив позов задовольнити частково у розмірі 413842,19 грн., а справу розглянути у його відсутність. Також від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Раніше нею було подано відзив на позов, за змістом якого відповідач просила відмовити у задоволенні вимог до неї у зв`язку з припиненням поруки .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

22 грудня 2005 року між ЗАТ «ОТП Банк», який змінив своє найменування на АТ «ОТП Банк» (а.с.35), та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-501/245/2005 (а.с.6-10), відповідно до якого ЗАТ «ОТП Банк» надає останньому грошові кошти у сумі 80000 дол.США для придбання нерухомості строком до 22 грудня 2025 року зі сплатою відсотків за користування грошима за плаваючою процентною ставкою, а останній зобов`язаний був щомісячно повертати позику та сплачувати проценти у розмірі і у строки, визначені графіком повернення кредиту та сплати процентів (а.с.11-13).

З метою забезпечення виконання даного кредитного зобов`язання між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки (а.с.15-16), а між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 .

26.11.2010 року між ПАТ "ОТП" Банк та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За нормами ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному об`ємі, надавши відповідачу ОСОБА_1 вказану суму кредиту. У свою чергу останній прийняв позику і використав її за призначенням, але грошові зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконує.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктів 4.1.1 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені договором строки позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору станом на 05 березня 2020 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 513842,19 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 474857,36 грн., заборгованості за пенею - 38984,83 грн..

Підпункт 1.9.1 пункту 1.9 кредитного договору, що не суперечить вимогам ст.1050 ЦК України, передбачає право позивача вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним у випадку невиконання позичальником або поручителем умов кредитного договору чи договору поруки.

27.04.2020 року, тобто в ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 сплатив в рахунок заборгованості 100000 грн., що підтверджується квитанцією № НОМЕР_1 .

Таким чином, з урахуванням сплаченої суми, стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 413842,19 грн..

Щодо доводів відповідача ОСОБА_2 про припинення поруки, суд вважає їх обгрунтованими виходячи з наступного .

Поручитель, яким виступає відповідачка ОСОБА_2 , відповідно до умов договору поруки відповідає за зобов`язаннями по кредитному договору перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.15-16).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

Згідно з нормами ч.4 ст.559 ЦК України в редакції, яка діяла на час виниклих правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя

протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки, укладеного між сторонами, про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Аналіз положень частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З наведеного вбачається, що порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

При цьому, суд враховує і висловлений правовий висновок Верховного Суду в постанові від 01.11.2018 р. (справа №725/5103/16-ц) з приводу припинення поруки за такими ж правовідносинами.

Як видно з матеріалів справи 10.06.2010 року позивач направив відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, змінивши тим самим строк виконання зобов`язання.

Позовна заява подана до суду 11.03.2010 р., тобто через 9 місяців і 1 день, що вказує на пропущення шестимісячнго строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України .

Отже, встановлене свідчить про те, що порука припинила свою дію 10.12.2010 р., а відтак вимоги до відповідача ОСОБА_2 є безпідставними, тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи встановлені обставини та вказані норми заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1820 грн. ( 1700 грн. +120 грн.).

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступник позивача товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (код 36789421, рахунок № НОМЕР_3 , МФО 300528) заборгованість за кредитним договором у сумі 413842,19 грн., а також судові витрати в розмірі 1820 грн. .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Рішення складено 15.05.2020 р.

Суддя: