Справа № 479/210/20
Провадження № 2/479/126/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

25 травня 2020 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Репушевської О.В.;

за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смтКриве Озеро, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу №479/210/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

у ч а с н и к и с п р а в и :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі у вказаному будинку зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою з 2007 року і в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце, дату та час проведення судового засідання, повторно в суд не з`явились, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслали, відзив на позовну не подали.

З урахуванням положень ч.4 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення).

Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується даними договору купівлі-продажу, посвідченого Білявською Т.П., - державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори 01 жовтня 2001 року(а.с.5).

Відповідно до положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

За положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно даних довідки про склад сім`ї Кривоозерської селищної ради Кривоозерського району Миколаївської області №876 від 17 лютого 2020 року місце проживання ОСОБА_2 , 1979 року народження, та ОСОБА_3 , 2001 року народження, зареєстроване в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Положеннями ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно положень ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" від 13 травня 2008 року пункт 50, "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02 грудня 2010 року).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Відповідно до даних акту, складеного депутатом Кривоозерської селищної ради Білковською Ю.А. 06 лютого 2020 року відповідачі зареєстровані, проте не проживають в спірному житловому приміщенні з 2007 року(а.с.13).

Згідно положень ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Нормативно правовий аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач довів.

Належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин непроживання відповідачів у спірному жилому з 2007 року, відсутні.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні за зареєстрованим місцем проживання більше одного року, фактично проживають в іншому житловому приміщенні, проте в добровільному порядку відмовляються переоформити реєстрацію місця проживання, тому є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" припинення підстав на право користування житловим приміщенням є підставою для здійснення зняття з реєстрації місця проживання особи у даному житловому приміщенні.

Керуючись ст.ст.89, 258-259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/sud1415/, E-mail: .

Суддя :