Справа №428/2229/20
Провадження №2/428/1516/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про виключення з розрахунку за послуги з централізованого опалення суми заборгованості та проведення перерахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі - ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ») про виключення з розрахунку за послуги з централізованого опалення суми заборгованості та проведення перерахунку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 05.08.2010 року вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . З відповідачем 18.08.2010 року вона уклала договір №7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та 17.08.2016 року договір №17216 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води із зазначенням пункту 2.5 «Наявність пільг з оплати послуг - учасник бойових дій».

На час виникнення у неї права власності на вищезазначену квартиру на особовому рахунку значився борг в сумі 9826,41 грн., яка утворилась в результаті несплати попереднім власником квартири наданих відповідачем послуг. З моменту набуття права власності на квартиру вона добросовісно виконувала свої обов`язки та вчасно сплачувала відповідачу надані послуги, проте до теперішнього часу борг попереднього власника квартири обліковується по її особовому рахунку.

Для врегулювання питання щодо перерахунку заборгованості вона звернулась до відповідача з заявою від 14.01.2020 року з проханням змінити особовий рахунок № НОМЕР_1 на новий з нарахуванням плати за послуги з централізованого опалення в період з 05.08.2010 року по теперішній час. Відповідач листом від 03.02.2020 року №08-06-48 повідомив її, що як власник майна вона повинна його утримувати та послався на п. 6.1. договору, в якому вказано суму боргу 9826,41 грн., яку вважають взятою на себе за попереднього власника.

До набуття права власності на квартиру, вона не була споживачем послуг, які надавав відповідач, ніяких правочинів щодо зобов`язання сплатити борг попереднього власника не вчиняла, а тому на неї не може бути покладений обов`язок по сплаті заборгованості за послуги за період до часу до 05.08.2010 року. Наявність на її особовому рахунку заборгованості з послуг централізованого опалення, яке допустив попередній власник, порушує її права як учасника бойових дій на отримання пільги, оскільки частина грошей, які поступають в безготівковій формі на її рахунок, перераховуються на погашення заборгованості з централізованого опалення. Наявність заборгованості позбавляє її права подати заяву на отримання пільги в грошовій формі. Зазначене змушує її додатково оплачувати комунальні послуги, надані іншими підприємствами, що порушує її права, як учасника бойових дій.

Просила суд зобов`язати відповідача виключити з розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_2 (єдиний особовий рахунок НОМЕР_3 ) за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 , суму заборгованості попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 05.08.2010 року в сумі 9826,41 грн. та провести перерахунок з урахуванням виплат, які були нараховані на рахунок відповідача за надання житлових пільг на оплату житлово-комунальних послуг з листопада 2019 року, залишок розподілити як переплату за послугу з централізованого опалення відповідно нарахуванням за її користування в подальшому.

07.04.2020 року представник відповідача адвокат Пальчик М.О. надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що 18.08.2010 року між сторонами був укладений договір №7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, пунктом 6.1. якого визначено, що розмір заборгованості на момент укладання цього договору становить 9826,41 грн. На виконання умов цього договору позивачем було добровільно сплачено суму боргу остаточно у березні 2014 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності за вимогами позивача сплинув в березні 2017 року, а позивач звернулась до суду з позовом в березні 2020 року. Тому, керуючись приписами, ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, заявляє про застосування строків позовної давності.

Оскільки позивачем в березні 2017 року було добровільно погашено суму заборгованості, то позовні вимоги не підлягають розгляду, оскільки відсутній предмет спору.

Згідно з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виключення з розрахунку по особовому рахунку позивача за послуги з централізованого опалення за суму заборгованості попереднього користувача та проведення перерахунку з перерозподілом як переплати, є господарською діяльністю підприємства, а особовий рахунок - документом внутрішньогосподарського обліку операцій підприємства, а тому виключення суми заборгованості є виключним правом кредитора, тобто відповідача.

Виключення з розрахунку по особовому рахунку позивача за послуги з централізованого опалення за суму заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту права. Крім того, чинне законодавство не встановлює процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначає механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в документах про стан заборгованості, що узгоджується з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-3986св14.

Дарувальник квартири приховав від позивача недолік квартири, в даному випадку наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення, а тому позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним.

08.04.2020 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що у договорі від 18.09.2010 року №7044 дійсно була зазначена заборгованість в сумі 9826,41 грн., проте це не означає, що вона визнає її за собою. Зазначена заборгованість виникла за ОСОБА_2 , який був споживачем послуг до моменту укладання договору купівлі-продажу серії ВМР №709080. Вона цей борг не визнає і жодних договорів про його реструктуризацію не укладала. Про те, що борг ОСОБА_2 відповідачем обліковується за нею, дізналась з листа від 03.02.2020 року №08-06-48. Недостовірним є той факт, що вона добровільно погасила суму боргу остаточно у березні 2014 року. Суми коштів, що були перераховані нею на рахунок ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», є виплатами за послуги, що були спожиті нею за період з серпня 2010 року, а не виплатою на добровільне погашення боргу. Добровільної згоди на оплату заборгованості, яка утворилась за період користування квартирою попереднім власником до серпня 2010 року не існує. На неї не можуть бути покладені обов`язки іншого боржника. Крім того, суд ухвалою від 19.07.2018 року по справі №428/8010/18 відмовив відповідачу у видачі судового наказу про стягнення боргу за період з 01.03.2015 року по 01.03.2018 року, оскільки моменту виникнення права вимоги пройшов строк, що перевищує позовну давність. Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 року №237 визначається поняття безнадійної дебіторської заборгованості. Цим Положенням передбачено викладення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі тієї, за якою минув строк позовної давності. Просила суд зобов`язати ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» визнати борг таким, що є боргом попереднього власника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та виключити його з особового рахунку споживача послуг ОСОБА_1

09.04.2020 року представник відповідача адвокат Пальчик М.О. надав заперечення на відповідь позивача, в яких зазначив, що позивач не навела жодних обґрунтувань причин пропуску строку позовної давності, а лише підтверджено факт обізнаності про існування заборгованості. Доказів цільового призначення платежів позивач не надала.

В судове засідання учасники справи не з`явились. Просили про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

23.06.2010 року ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_3 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 23.06.2010 року.

Сторонами не оспорювалось, що 05.08.2010 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на отриману в дар квартиру.

18.08.2010 року між ОСОБА_1 та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» був укладений договір №7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 6.1. договору від 18.08.2010 року №7044 визначено, що розмір заборгованості на момент укладання цього договору становить 9826,41 грн.

17.08.2016 року між ОСОБА_1 та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» був укладений договір №17216 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.5. договору від 17.08.2016 року №17216 визначено, що є пільга зі сплати послуг «Учасник бойових дій» -75%.

При цьому в договорі від 17.08.2016 року №17216 відсутні будь-які відомості про наявність заборгованості за послуги з теплопостачання на момент укладання цього договору.

Згідно з розрахунком за теплову енергію від 18.08.2010 року за період з 01.01.2008 року по 01.08.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 , існує заборгованість в сумі 9826,41 грн.

14.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» з заявою щодо зміни особового рахунку № НОМЕР_2 (єдиний особовий рахунок НОМЕР_3 ) за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , на новий особовий рахунок з нарахуванням плати за послуги з централізованого опалення з урахуванням зміни власника в період з 05.08.2010 року по теперішній час.

Листом від 03.02.2020 року №08-06-48 ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» відмовило ОСОБА_1 у зміни особового рахунку чи відкритті нового через відсутність відповідних повноважень.

Статтею 332 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також відносини між сторонами, як споживачем та виконавцем комунальних послуг, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про захист прав споживачів» та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року (далі - Правила).

Так, п. ч.2 ст. 7 зазначеного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст.9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 6 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 10 ч.1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» на співвласника багатоквартиного будинку покладається обов`язок своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 46 Правил індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені договором.

З аналізу вищенаведених норм права можна зробити висновок, що власник квартири в багатоквартирному житловому будинку, як споживач комунальної послуги з централізованого опалення, має обов`язок оплачувати спожиті ним житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладеного договору.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 з моменту виникнення у неї права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язана оплачувати спожиті нею комунальні послуги, зокрема з централізованого опалення.

Пунктом 6.1. договору від 18.08.2010 року №7044 встановлено, що розмір заборгованості на момент укладання цього договору становить 9826,41 грн., з якою згоден.

Зі змісту договорів від 17.08.2016 року №17216 та від 18.08.2010 року №7044 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , не вбачається, що відповідач взяла на себе обов`язок зі сплати боргу з централізованого опалення в сумі 9826,41 грн.

Крім того, відповідно до договору дарування квартири від 23.06.2010 року до ОСОБА_1 перейшло лише право власності на подаровану їй квартиру, але не обов`язки попередніх власників щодо сплати спожитих ними житлово-комунальних послуг.

За таких обставин, нарахування відповідачем боргу ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення, які вона не споживала, є неправомірним та таким, що порушує її права, як споживача. Суд вважає, що у позивача, як у власника квартири обов`язок щодо сплати спожитих житлово-комунальних послуг виник з моменту реєстрації за нею права власності на спірну квартиру.

Частинами 1, 2, 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Виходячи з викладеного суд вважає, що пунктом 6.1. договору від 18.08.2010 року №7044, яким встановлено, що розмір заборгованості на момент укладання цього договору становить 9826,41 грн. з якою згоден, є несправедливим, оскільки явно суперечить принципу добросовісності і має наслідком істотний дисбаланс обов`язків на шкоду позивача.

Таким чином, відповідач зобов`язаний провести перерахунок наданих ОСОБА_1 послуг з централізованого опалення та виключити суму заборгованості в розмірі 9826,41 грн., за послуги з теплопостачання, які були надані ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» в період до 05.08.2010 року попереднім споживачам за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд вважає незмістовними доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, вимога позивача зобов`язати ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» вчинити певні дії, зокрема, провести перерахунок та виключити з розрахунку по особовому рахунку позивача борг за послуги з централізованого опалення, які не споживала позивач, не суперечить закону. Крім того, п. 4.4.12 договору від 17.08.2016 року №17216 встановлений обов`язок ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх.

При цьому помилковими є посилання представника відповідача на висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-3986св14, оскільки в цій справі предметом розгляду були вимоги про зобов`язання відповідача скасувати та списати з особового рахунку по квартирі безнадійну дебіторську заборгованість за квартирну плату та житлово-комунальні послуги, а позивач звернулась до суду з іншими позовними вимогами.

Представником відповідача було заявлено про застосування до вимог позивача строків загальної позовної давності.

Виходячи з приписів ст.ст. 257, 260 ЦК України, суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки позивач не пропустила строку для звернення до суду з цією вимогою, т.я. дізналась про порушення свого права з листа ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» від 03.02.2020 року №08-06-48.

Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині покладення на ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» обов`язку виключити з розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_2 (єдиний особовий рахунок НОМЕР_3 ) за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 , суму заборгованості попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 05.08.2010 року в сумі 9826,41 грн. та провести перерахунок з урахуванням виплат, які були нараховані на рахунок ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» за надання житлових пільг на оплату житлово-комунальних послуг підлягає задоволенню.

Вимога провести перерахунок саме з листопада 2019 року, а залишок розподілити як переплату за послугу з централізованого опалення відповідно нарахуванням за її користування в подальшому, не підлягає задоволенню, оскільки суд не може приймати рішень, які стосуються господарської діяльності підприємства і мають прийматись безпосередньо ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», виходячи з існуючих тарифів на надані послуги, з наявних фінансових документів, які підтверджують розмір оплати за централізоване опалення, яку робила позивач протягом користування житлово-комунальною послугою.

Щодо вимог позивача зобов`язати ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» визнати борг таким, що є боргом попереднього власника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та виключити його з особового рахунку споживача послуг ОСОБА_1 , викладених у відповіді на відзив, то суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки дійсно не відповідають способам захисту права, передбаченим чинним законодавством.

Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 грн., оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів» від їх сплати.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» виключити з розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_2 (єдиний особовий рахунок НОМЕР_3 ) за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 , суму заборгованості попереднього користувача зазначеної квартири, що виникла за період часу до 05.08.2010 року в сумі 9826,41 грн. та провести перерахунок з урахуванням виплат, які були нараховані на рахунок ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» за надання житлових пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України "Про додаткові соціальні та економічні гарантії у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211 на строк дії карантину продовжується строк для апеляційного оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», місцезнаходженняня: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б. 5, .

Представник відповідача: адвокат Пальчик Микола Олексійович, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ж. І . Кордюкова