Справа № 682/382/20
Провадження № 2/682/388/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,- ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказував, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є сином колишнього власника будинку і залишився зареєстрованим на житловій площі, що належить позивачу на праві особистої власності, так як під час купівлі позивачем будинку його не було в Україні. Колишній власник під час продажу позивачу будинку пообіцяв, що ОСОБА_2 зніметься з реєстрації, але відповідач цього так і не зробив. Позивач вказує, що відповідач з моменту придбання позивачем будинку в ньому не проживав і не проживає. Працює за межами України. На даний час його місце знаходження позивачу невідоме. У вказаному будинку позивач зареєстрований та проживає. Позивач вказує, що з часу, коли він став власником будинку відповідач не ніс і не несе фінансових витрат на утримання будинку, не сплачує комунальних платежів. Всі витрати несе позивач. Крім того, через те, що в будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , позивач не може в повній мірі розпорядитися своїм майном. Особистих речей відповідач в будинку немає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинилося. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання. Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, про день та час судоовго розгляду вважається повідомленим належним чином.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку та земельної ділянки на якій він розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується договорами купівлі-продажу від 02.11.2017 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2017 року, даними технічного паспорту на будинок.

За довідкою Улашанівської сільської ради від 12.02.2020 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але фактично не проживає з листопада місяця 2017 року по теперішній час.

Відповідно до довідки №114 та №96 про реєстрацію місця проживання особи виданої Цвітоською сільською радою від 12.02.2020 року та від 06.11.2017 року в будинку АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суду показали, що є сусідами по вулиці позивача, та підтверджують, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 з листопада місяця 2017 року.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7, та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно положень ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , тому його вимоги в частині усунення перешкод в користуванні вказаним будинком до відповідача та визнання його таким, що втратив право користування цим будинком є обгрунтованими, у зв`язку з припиненням права власності попереднього власника із яким відповідач перебував у родинних стосунках на жиле приміщення, та відповідно втратою права на сервітут відповідачем.

З врахуванням наведеного, здійснивши системний аналіз правових норм, оцінивши наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 28.05.2020.

Суддя Маршал І. М.