провадження №: 4-с/752/92/20
У Х В А Л А

Іменем України

21.02.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління у м. Києві, держава в особі Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності неправомірною, скасування арешту на все нерухоме майно та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- поновити пропущений строк для подання до суду скарги;

- визнати неправомірною бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві;

- скасувати арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №524/6 від 13.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року;

- зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №524/6 від 13.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2019 року скаржник звернувся до приватного нотаріуса Семчук М.А. з метою отримання консультації щодо укладення цивільно-правових угод, у результаті чого нотаріус надав заявнику Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в якій було зазначено, що 13.01.2013 року Відділом ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову № 524/6 про арешт майна та оголошення заборон його відчуження.

На підставі цього. 17.01.2012 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна, яке належить заявнику ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 12067783).

Представник скаржника 18.09.2019 року звернувся на особистому прийомі до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про закриття виконавчого провадження № 30629438 та зняття арешту з усього майна скаржника. У відповідь отримав від зацікавленої особи усне пояснення, що виконавче провадження № 30629438 було відкрите 13.01.2012 року за виконавчим листом № 1-9 від 21.12.2011 року, виданим Голосіївським районним судом м. Києва, про конфіскацію майна, а закінчене шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2013 року. А результаті неправомірної бездіяльності зацікавленої особи арешт після закінчення виконавчого провадження знятий не був, та в подальшому справу було передано на знищення за закінченням терміну зберігання.

Також зацікавлена особа повідомила, що стягувачем у виконавчому провадженні № 30629438 була держава, але в особі якого органу не відомо, оскільки усі матеріали виконавчого провадження знищені.

Також постанова про закінчення виконавчого провадження не надсилалась боржникові, тому скаржник дізнався про порушення свого права лише 19.09.2019 року.

Вважає, що в результаті неправомірної бездіяльності заінтересованої особи арешт після закінчення виконавчого провадження знятий не був, та в подальшому справу було передано на знищення за закінченням терміну зберігання.

Ухвалою суду від 23.09.2019 скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

23.12.2019 на адресу суду від представника заявника надійшов супровідний лист з усунутими недоліками.

Ухвалою суду від 13.01.2020 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, проте подали до суду заяви, в яких просять скаргу задовольнити та слухати справу без їх участі.

Представник заінтересованої особи Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник заінтересованої особи держава в особі Державної фіскальної служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147- VIII, внесено зміни до ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року.

Відповідно до пп.9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши справу № 1-239/09, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 1-9/2010, виданого 22 серпня 2011 Голосіївським районним судом міста Києва, по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 190 ч. 4, ст. 361 ч. 2 КК України вирішено вироком по справі від 22.03.2010 року, який набрав чинності 07.02.2011 року конфіскувати у ОСОБА_1 все належне йому майно.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що 13.01.2013 року Відділом ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову № 524/6 про арешт майна та оголошення заборон його відчуження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2011 року апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_1 і адвоката Самсонової С.І. в інтересах засудженого ОСОБА_2 задоволено частково. «Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22.03.2010 року відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 змінити. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на призначення обом засудженим додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю пов`язаною з використанням комп`ютерного забезпечення строком на три роки. Змінити вирок в частині додаткового покарання засудженому ОСОБА_1 у виді конфіскації майна, з якої виключити конфіскацію належної йому частини у праві власності на приватизовану квартиру…».

Як вбачається з матеріалів справи, представник заявника звертався до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закриття виконавчого провадження № 30629438 та зняття арешту з усього майна скаржника. У відповідь отримав від зацікавленої особи усне пояснення, що виконавче провадження № 30629438 було відкрите 13.01.2012 року за виконавчим листом № 1-9 від 21.12.2011 року, виданим Голосіївським районним судом м. Києва, про конфіскацію майна, а закінчене шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.05.2013 року. А результаті неправомірної бездіяльності зацікавленої особи арешт після закінчення виконавчого провадження знятий не був, та в подальшому справу було передано на знищення за закінченням терміну зберігання.

Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищені.

Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ч.3 вказаної статті Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: -5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; -6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; -7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Частиною 3 зазначеної статті Закону встановлено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, судом апеляційної інстанції вирок в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна змінено, тому арешт державного виконавця є необгрунтованим та незаконним, а тому суд приходить до висновку, що арешт підлягає скасуванню, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління у м. Києві, держава в особі Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності неправомірною, скасування арешту на все нерухоме майно та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення зі скаргою.

Визнати неправомірною бездіяльність Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо незняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №524/6 від 13.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року.

Скасувати арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №524/6 від 13.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року.

Зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №524/6 від 13.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, реєстраційний номер обтяження 12067783 від 17.01.2012 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур