Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 225/3692/18

провадження № 61-1582св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. П., Мартєва С.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державне підприємство «Торецьквугілля»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у складі суддів: Санікової О. С., Будулуци М. С., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» (далі - ДП «Торецьквугілля») про стягнення заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у трудових відносинах з 2011 року по 19 грудня 2017 року. У день звільнення ОСОБА_1 ДП «Торецьквугілля» не провело з ним повний розрахунок, не виплатило кошти на оплату тимчасової непрацездатності в розмірі 8 300,97 грн, що є порушенням статті 116 КЗпП України.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану вище заборгованість в розмірі 8 300,97 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з дня припинення трудових відносин по день фактичного розрахунку.

Також позивач, посилаючись на те, що унаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав психічних страждань, що виразилось у порушенні звичайного ритму життя, просив стягнути з ДП «Торецьквугілля» на свою користь компенсацію завданої підприємством моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість з оплати тимчасової непрацездатності у розмірі 2 834,10 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 81 163,53 грн та грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що на день звільнення позивача ДП «Торецьквугілля» мало заборгованість з оплати тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаних з нещасним випадком на виробництві у розмірі 2 834,10 грн, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Також суд першої інстанцій дійшов висновку про наявність підстав визначених статтею 237-1 КЗпП України для відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та розміру судового збору змінено.

Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 000,00 грн та судовий збір на користь держави в розмірі 233,34 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності були задоволені частково, а тому наявні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Дзержинського міського суду Донецької області № 225/3692/18.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази, не з`ясував усіх обставин справи, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» (колишня назва відокремлений підрозділ «Шахта «ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля») з 2011 року.

19 грудня 207 року позивач був звільнений з займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

На день звільнення ОСОБА_1 була нарахована сума до виплати у розмірі 17 304,54 грн, до складу якої не була включена заборгованість підприємства з оплати тимчасової непрацездатності позивача (перебування на лікарняному) у період часу з 21 липня по 25 липня 2017 року, з 17 серпня по 31 серпня 2017 року та з 02 жовтня по 25 жовтня 2017 року.

Із наявних в матеріалах справи довідок ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» від 03 вересня 2018 року № 10/843 та № 10/844 про розрахунок середнього заробітку для сплати лікарняних ОСОБА_1 за вказаний вище період часу убачається, що заборгованість підприємства з оплати тимчасової непрацездатності за перші п`ять днів складає 2 834,10 грн (а.с. 36, 37).

Вказана заборгованість не була виплачена ОСОБА_1 при звільнені з роботи, тобто відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Частиною другою статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ОСОБА_1 не була виплачена у день звільнення заборгованість з оплати тимчасової непрацездатності суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Суд апеляційної інстанції установивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованість з оплати тимчасової непрацездатності задоволені частково, та врахувавши, що виплачена позивачу частка заборгованості у порівнянні з виплаченою сумою є незначною, дійшов обґрунтованого висновку про пропорційне зменшення належного до стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, визначивши його розмір з урахуванням засад розумності і справедливості.

Доводи заявника про те, що встановивши факт не проведення з ним повного розрахунку у день звільнення, суд повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки у разі часткового задоволення вимог працівника про виплату належних при звільненні сум, розмір відшкодування за час затримки розрахунку визначає суд. Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування є правом суду.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності та відшкодування моральної шкоди, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України постанова Донецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року в цій частині судом касаційної інстанції не переглядалась.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров