Провадження №2/235/783/20
Справа №235/1173/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Комарової О.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . На день смерті спадкодавиці в житловому будинку був зареєстрований її рідний брат ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого , відповідачка по справі ОСОБА_3 .

Вважає, що відповідачка не має права на спадщину, оскільки її брат, хоча і був зареєстрований і проживав на день смерті матері у спадковому будинку, проте її мати ОСОБА_4 з березня 2019 року по день смерті фактично проживала у неї за адресою: АДРЕСА_2 , по причині того, що потребувала догляду. Тому вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері.

Позивачка просить :

-встановити юридичний факт її постійного проживання з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 на день відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-встановити юридичний факт того, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не проживав разом з матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, що не підтверджує факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка не скористалась своїм правом на відзив, передбачений ст. 178 ЦПК України.

В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила з батьком при його житті вона не спілкувалась, оскільки він був відносно неї позбавлений батьківських прав, а мати її померла у 2003 році, іноді спілкувалась з бабусею ОСОБА_4 .

Зазначила, що дійсно на момент смерті ОСОБА_4 проживала у позивачці по справі за її місцем мешкання, проте вважає, що вона не позбавлена права на спадщину, оскільки її батько після смерті ОСОБА_4 прийняв спадщину.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки по справі, у якій по день смерті, довгий час приблизно 4 роки проживала її матір ОСОБА_4 . Позивачка доглядала її, оскільки та хворіла, не ходила, померла в квартирі позивачки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знала позивачку, її брата ОСОБА_5 , та мати ОСОБА_4 . Її брат ОСОБА_5 проживав разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_4 захворіла, то позивачка в березні 2019 року забрала її до себе, оскільки та потребувала догляду. В день поховання позивачка привезла матір ОСОБА_4 в її будинок по АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сусідкою. В квартирі позивачки приблизно рік перед смертю проживала її мати ОСОБА_4 , за якою з боку ОСОБА_1 здійснювався догляд, оскільки та не ходила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що знає позивачку, її брата ОСОБА_5 , та її мати ОСОБА_4 . Брат позивачки зловживав спиртними напоями, а мати хворіла, у зв`язку з чим ОСОБА_1 їм допомагала. Перед смертю ОСОБА_4 проживала у доньки. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що є матір`ю позивачки по справі та бабусею відповідачки ( а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 17, 18).

В житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , на момент смерті спадкодавиці ОСОБА_4 , значився зареєстрований та проживав її син ОСОБА_5 , який є батьком відповідачки по справі та рідним братом позивачки ( а. с. 7,20, 35, 38,41).

Спадкодавиця ОСОБА_4 з березня 2012 року по 30.01.2013 рік по день своєї смерті фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_3 за місцем проживання своєї доньки, позивачки по справі. Вказана обставина підтверджена як письмовими доказами: довідкою з місця проживання за № 1134 від 07.02.2020 року ( а.с. 12) , актом про проживання за № 131 від 06.02.2020 р., так і показаннями в судовому засіданні відповідачки, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини звернулись рідна сестра померлого, позивачка по справі ОСОБА_1 ( а.с. 32), та його донька, відповідачка по справі ОСОБА_3 ( а.с. 49).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу у спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття спадщини належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців ( спадкова трансмісія).

Отже, після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли його рідна донька ОСОБА_3 , як спадкоємиця 1 черги за законом шляхом подання заяви від 28.01.2020 року та спадкоємиця 2 черги позивачка по справі ОСОБА_1 шляхом подання заяви від 13.01.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка в лютому 2020 році звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , та листом від 14.02.2020 року нотаріусом було роз`яснено про відсутність підстав для закликання її до спадкування за ОСОБА_4 у зв`язку з пропущенням строків прийняття спадщини ( а. с. 21).

Згідно листа приватного нотаріуса Дух І.О. за № 96/01-16 від 03.03.2020 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалась. ( а. с. 28).

Як встановлено судом, спір між сторонами з приводу прийняття спадщини у вигляді житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , який залишився після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачкою зазначається, що після смерті ОСОБА_4 її син не прийняв спадщину у вигляді вищевказаного будинку, оскільки її матір ОСОБА_4 по причині хвороби потребувала догляду у зв`язку з чим з березня 2012 року по день смерті- ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , а її брат ОСОБА_5 залишився проживати у спадковому будинку за місцем своєї реєстрації, у зв`язку з чим просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої та встановити факт непроживання ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Визначення терміну «постійне місце проживання» в діючому законодавстві відсуне (окрім судової практики). Також й відсутні будь-які часові критерії для визначення факту постійності.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Дійсно, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем , про що зазначив ВСУ в правових позиціях у постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/17.

Однак, у зв`язку з тим, що предмет спору, підстави позову та фактичні обставини в справах можуть різнитися або бути ідентичними, суд , з урахуванням всіх обставин даної справи, керується саме висновками Верховного Суду, викладеними в Постанові від 23.12.2019 року у справі № 303/1816/17.

Відповідно до правових позицій, викладених у вищезазначеній постанові ВСУ від 23.12.2019 року місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка дійсно з березня 2012 року по 30.01.2013 рік доглядала свою матір ОСОБА_4 .

Вказана обставин підтверджена поясненнями сторін по справі, свідками.

Отже, факт проживання спадкодавиці ОСОБА_4 за місцем проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_2 в період з березня 2012 рік по 30.01.2013 р. знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Проте, суд зазначає, що таке проживання спадкодавиці за місцем проживання позивачки мало тимчасовий, вимушений характер, оскільки ОСОБА_4 потребувала догляду внаслідок хвороби, самостійно не ходила, а її син ОСОБА_5 не мав можливості надавати їй належну допомогу.

Окрім того, свідок ОСОБА_7 підтвердила в судовому засіданні той факт, що в день поховання позивачка привезла матір ОСОБА_4 в її будинок по АДРЕСА_1 тобто в місце її постійного мешкання.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи нотаріусом відмовлено позивачці у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини ( а.с. 21). Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась із такою заявою після спливу семи років з дня смерті спадкодавиці.

Враховуючи вимоги вказаних норм права та надавши належну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_11 щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, оскільки позивачка, місце проживання якої на час відкриття спадщини було відмінним від місця постійного проживання спадкодавиці, не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а така саме ознака як постійність проживання разом зі спадкодавицею не встановлена судом за вищенаведеними підставами.

Що стосується частини позовних вимог про встановлення факту не проживання ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 на момент смерті останньої, що, в свою чергу, не підтверджує факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, то в цій частині слід відмовити, оскільки встановлення судом постійного місця проживання спадкодавиці за адресою: АДРЕСА_1 та не прийняття спадщини позивачкою в установленому законом порядку після смерті спадкодавиці, у тому числі у зв`язку з пропуском встановленого законом строку прийняття спадщини, виключає таку обставину як встановлення факту неприйняття ОСОБА_5 спадщини, оскільки останній її прийняв в силу закону на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Визнання відповідачкою позову в частині встановлення факту проживання позивачки разом зі спадкодавицею на момент смерті останньої не підтверджує такої ознаки як постійності проживання, а її доводи про можливий розподіл спадщини між нею та позивачкою вирішується в іншому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1258,1259,1261,1262,1268-1270,1276 ЦК України, ст.ст. 1,2 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273,315 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.05.2020 року.

Суддя: