Справа № 383/1018/19
Провадження № 2/396/35/20
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2020 року м.Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Стеценко А.О.,

представника позивача - адвоката Паіцики О.В.,

представника відповідача - прокурора Прудиуса В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №383/1018/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Обгрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 21.04.15р., прокуратурою Кіровоградській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059, за ч.3 ст. 368 КК України. 22.04.2015р. у даному провадженні, в порядку ст.208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні злочину позивача ОСОБА_1 .. 23.04.2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем 2, ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 24.04.2015р. ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда Лебедку Ю.Ю. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 97 440 грн.. У подальшому, після проведеного досудового слідства, 31.07.15р., прокуратурою Кіровоградської області (відповідач 2) затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 368 КК України та направлено його для розгляду до Кіровського районного суду м.Кіровограда.

Вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року вирок Кіровського районного суду від 15.06.2017 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 12.06.19р., вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Представник позивача посилається на Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та вважає, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, до нього застосовувався запобіжний захід тримання під вартою, був обмежений у свободі пересування та спілкування, так як перебував під дією запобіжного заходу, був звільнений з органів внутрішніх справ, втратив сім`ю у зв`язку з цим він зазнав моральних страждань та у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Притягненням до кримінальної відповідальності, ув`язненням та перебуванням під слідством був порушений нормальний ритм життя ОСОБА_1 , порушені його плани на життя, постраждала його репутація як громадянина та посадової особи правоохоронного органу, зруйновані плани і можливості подальшого кар`єрного росту, подальшого працевлаштування, позбавлення можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, в тому числі матеріально, що потягло за собою його розлучення з дружиною. Все це разом негативно вплинуло як на його фізичне так і психічне здоров`я.

Здоров`ю ОСОБА_1 були завдані негативні наслідки, оскільки він дуже сильно хвилювався, переносив нервові стреси.

В результаті незаконного порушення кримінального провадження проти ОСОБА_1 , були суттєво обмеженні його права, позбавлено можливості займати посаду в правоохоронних органах, а в подальшому взагалі звільнено з органів внутрішніх справ, родина була змушена позичати гроші на внесення застави.

Таким чином, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури, завдали ОСОБА_1 значних моральних втрат, призвели до порушення стану його здоров`я, нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя у подальшому в тому числі і підтримання стану здоров`я та працевлаштування.

Представник позивача просить врахувати, що перебування ОСОБА_1 під кримінальним переслідуванням тривало з 21.04.15р. по 20.06.19р. тобто понад чотирьох років, в тому числі під вартою в СІЗО, мають характер моральних страждань, тому вважає, що розмір відшкодування не може бути меншим ніж 2 000 000 (два мільйони) грн., які просить стягнути в якості моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України.

07.11.2019 року від представника відповідача Державної казначейської служби України на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 .. Представник відповідача просить відмовити повністю в позові з посиланнями на пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про несення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 N 1774-VIII, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. У зв`язку з цим, представник відповідача вважає, що розмір моральної шкоди має визначатися з урахуванням положень вказаного Закону від 06.12.2016 N 1774-VIII, так як саме до виплат моральної шкоди завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду законодавством застосовано мінімальну заробітну плату, як розрахункову величину. Представник вважає, що при визначені розміру моральної шкоди у сумі 2000000 грн. позивачем значно завищено суму відшкодування шкоди, порівняно з відповідним мінімальним розміром встановленим вищезазначеним Законом та не вказано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди. Крім того, позивач завищив термін перебування під слідством. Так, за даними позивача, повідомлення про підозру у вчиненні злочину йому вручено 23.04.2015. Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області про залишення у силі виправдувального вироку Кіровського районного суду відносно позивача ухвалено 15.06.2017. Отже кримінальне переслідування щодо позивача тривало з 23.04.2015 по 15.06.2017, тобто 2 роки 1 місяць 24 дні. Крім того, представник вважає, що позивачем не подано належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням під слідством та судом та вказаними позивачем моральними стражданнями, оскільки вони грунтуються лише на суб`єктивних твердженнях Позивача, що є лише суб`єктивними припущеннями. Крім того, вказав, що Державна казначейська служба не є органом досудового слідства і суду з приводу дій та рішень якого звернувся позивач, та не вчиняла щодо позивача протиправних дій або бездіяльності. Стягнення шкоди моральної шкоди з Казначейства, буде порушенням норм ч.2 ст. 176 ЦК України, оскільки Казначейство ніяким чином не порушувало прав стягувача і не несе відповідальність по зобов`язанням Держави. Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою не відповідають за зобов`язаннями держави. Участь органів Казначейства у справі зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства. Органи Казначейства не уособлюють державу, як «власника» відповідних коштів, і виступають у даних судових справах не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів. Тому стягувати кошти необхідно з держави, а не з рахунку Державної казначейської служби України.

07.11.2019 року від представника відповідача Прокуратури Кіровоградської області на адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого представник заперечує щодо позовних вимог та просить відмовити в позові, обгрунтовуючи свій відзив, тим, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у період з 22.04.2015 (дата затримання за підозрою) до 26.03.2018 (дата набрання законної сили виправдувальним вироком суду), а всього 35 місяців 4 дні. Посилається на ст. 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Представник вважає, що обрахований позивачем строк перебування під слідством терміном 5 років та майже 2 місяця є невірним. Вважає, що враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір мінімальної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 становить 146 594 грн (35 місяців 4 дні *4173 грн.). жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками позивачем не надано. Представник вважає, що всі посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди у заявленому розмірі не підтверджені належними доказами, є лише припущенням позивача і не можуть братися судом до уваги як факт. Крім того, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 вимоги щодо прокуратури Кіровоградської області не містить, суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний судово-слідчий орган, що заподіяв шкоду, тому Прокуратура Кіровоградської області є неналежним відповідачем у даній справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що він втратив роботу, через те, що перебував під слідством та судом він не міг знайти нову роботу, невистачало коштів на життя, у зв`язку з чим виникали непорозуміння з дружиною, яка в результаті покинула позивача. Працював на будівництві, де і підірвав здоров`я. Були порушені життєві зв`язки розлучився з дружиною.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, вказавши, що вони є законними та обгрунтованими, посилаючись на позовну заяву.

Представник Прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні заперечив проти позову, підтримав поданий відзив, просив відмовити повністю у позові, додатково повідомивши, що період перебування під слідством та судом необхідно враховувати з 22.04.2015 року з моменту затримання позивача та до моменту вступу в законну силу виправдувального вироку, тобто до 26.03.2018 року, позивач та представник у своєму позові обраховують невірно період. Моральна шкода, в розмірі в якому просить позивач не обргунтована та не підтверджена доказами. Позивач був звільнений зі служби у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, на даний час на роботі не поновлений.

Заслухавши пояснення позивачата його представника, представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21.04.2015 року стосовно ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 про вчинення кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України. 22.04.2015 року ОСОБА_1 був затриманий у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину, відповідно до протоколу затримання (а.с.15) та 23.04.2015 року йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. .3 ст.368 КК України.

24.04.2015 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда Лебедку Ю.Ю. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 80 мінімальних розмірів заробітної плати, тобто в сумі 97440 грн. (а.с.16-17). У подальшому ОСОБА_1 звільнено з-під варти у зв`язку зі сплатою коштів, визначених заставою.

Відповідно до наказу т.в.о. начальника Управління УМВС України в Кіровоградській області від 12.05.2015 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за порушення вимог Присяги працівника внутрішніх справ та правил поведінки та професійної етики (а.с.18).

Вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2017 року ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим (а.с.21-30).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року вирок Кіровського районного суду від 15.06.2017 року залишено без змін.

Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 12.06.2019 року було ухвалено постанову, якою вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 березня 2018 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.32).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Відповідно до вимог ст.1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність"; «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно вимог п.1 ст.2 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Аналізуючи встановлені факти і надані докази, суд вважає, що має місце факт незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством та судом.

Позивач вказує на те, що часом перебування під незаконним слідством та судом є період з 21.04.2015 року з моменту внесення прокуратурою Кіровоградської області відомостей до ЄРДР про вчинення злочину по 20.06.2019 року, до моменту винесення постанови Верховним Судом року, тобто понад чотири роки.

Однак, суд не може погодитися із даним твердження позивача з огляду на наступне.

Початком перебігу такого строку слід вважати 22.04.2015 року, а саме з моменту затримання ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Таким чином, кінцевим терміном перебігу зазначеного строку слід вважати 26 березня 2018 року, днем постановлення ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області, якою вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2017 року залишено без змін з огляду на те, що вказана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення.

Тому, суд констатує, що загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом становить 35 місяців 4 дні.

Згідно вимог п.5 ст. 3 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" , у наведених вст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

У відповідності до ст.4З У "Пропорядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом виходячи з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203 цс15 від 02.12.2015 року.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 грн.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд вважає доведеним те, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, оскільки наявний вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2017 року, за яким ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України, який ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.03.2018 року залишено без змін.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Так, з 01.01.2020 року установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 4723 грн.

Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн., розрахунку зазначеного розміру позивач не подає, вважаючи, що саме такий розмір моральної шкоди підлягає до стягнення.

Враховуючи вищевказані норми Закону та факт перебування позивача під слідством та судом повних 35 місяців, суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача за незаконне перебування під слідством та судом становить 165 305 грн. (4723грн. (мінімальна заробітна плата у 2020 році) х 35 місяці).

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Посилання відповідача Державної казначейської служби на пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів "N1774-УІІІвід 06.12.2016 року якими встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, суд вважає безпідставними, оскільки відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" чітко визначено порядок відшкодування даної шкоди виходячи саме з мінімальної заробітної плати.

Доводи представника Державної казначейської служби про те, що Казначейство не є належним відповідачем у справі не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки у даному випадку стягнення моральної шкоди провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст.23,48 Бюджетного кодексу України.

Доводи представника відповідача Прокуратури Кіровоградської області про те, що Прокуратура Кіровоградської області є неналежним відповідачем у даній справі, адже до неї не пред`явлено жодних вимог, не приймаються судом, оскільки в даній категорії справ, відповідачем притягується орган державної влади яким було заподіяно шкоду, а шкода відшкодовується державою.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, виникає у громадянина у разі постановлення судом відносно нього виправдовувального вироку, не залежно від того яка підстава слугувала для постановлення такого вироку, визначення розміру відшкодування моральної шкоди відноситься до компетенції суду, таке право може бути реалізоване як при винесенні виправдовувального вироку, так і у спосіб заявлення відповідного позову в порядку цивільного судочинства, шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету, а відповідно відповідає за таку шкоду Держава в особі уповноважених органів, в тому числі і в особі Державної казначейської служби України, як органу на який покладено виконання рішення суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Інші доводи відповідачів на свій захист є надуманими.

За обставин того, що вироком суду позивача було визнано невинним у вчиненні інкримінованих злочинів, суд приходить до висновку, що повідомлені йому підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак він потерпав від незаконного переслідування, в тому числі зазнав і моральних страждань на які послався в позовній заяві, а тому на підставі наведених више норм законодавства вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування суд, за обставин справи, виходить з мінімального розміру визначеного Законом. Доводи позивача про збільшення такого розміру, суд визнає непереконливими.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем в обґрунтування викладених ним обставин надано належні та допустимі докази, які в своїй сукупності є достатніми для відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного слідства, а тому даний позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 165 305,00 грн..

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ЗУ Про державний бюджет України на 2020 рік, ст.ст. 15, 23, 1176 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 165 305 (сто шістдесят п`ять тисяч триста п`ять) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Повний текст рішення складено 27.05.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» визначений цим судовим рішенням процесуальний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Головуючий: А. А. Русіна