Дата документу 30.03.2020
Справа № 334/8507/19
Провадження № 2/334/1784/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя

в складі : головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Бараш Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: сервісний центр 2341 Регіонального центру МВС в Запорізькій області про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: сервісний центр 2341 Регіонального центру МВС в Запорізькій області про визнання права власності за набувальною давністю на автомобіль ВАЗ 21043, рік випуску 1987, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 універсал за набувальною давністю.

В обґрунтування позову позивач вказала, що у період з 2010 року по 2015 рік вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 у користуванні позивача залишилась дачна ділянка з будинком в садовому товаристві «Сонячне Нове» та автомобіль ВАЗ 21043, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 універсал, а також гараж в гаражно-експлуатаційному кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_2 -1» якими вона та її дочка користуються більше п`яти років без власника.

Позивач вважає, що у відповідності до ст.344 ЦК України, вона набула право власності на нерухоме майно, оскільки відкрито, безперервно володіє ним вже п`ять років.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкала разом з дідом. Останні 10 років мешкає в Індії.

З урахуванням викладеного, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на автомобіль ВАЗ 21043, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, кузов № НОМЕР_2 універсал.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, поштові відправлення повернуті до суду із зазначенням «адресат відсутній».

Представник Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області в особі територіального сервісного центру МВС № 2341 в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення на позовну заяву, просив проводити розгляд справи без його участі.

У зв`язку з відсутністю відповідача у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за НОМЕР_2 , виданого 08.12.2000 року, ОСОБА_3 належав транспортний засіб марки ВАЗ 21043, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір синій, кузов № НОМЕР_2 універсал, тип ТЗ легковий (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5).

З пояснень позивача викладених в позові встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2010 року по 2015 рік проживали однією сім`єю.

Після смерті ОСОБА_3 позивач фактично продовжувала користуватися вказаним транспортним засобом.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення Другої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що володіння почалося за життя ОСОБА_3 і після його смерті позивач протягом п`яти років правомірно, законно, безперервно володіє зазначеним майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Зокрема, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути об`єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 34 ЦК України).

Такий висновок суду узгоджується і з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 09 червня 2016 року у справі № 537/2826/13-ц за позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно положень ч.1 та ч.3 ст.1277 ЦК України, вразі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Позивач достовірно знає, що спадкоємицею після померлого є ОСОБА_2 , яка мешкала разом з дідом ОСОБА_3 та на даний час мешкає в Індії.

Доводи позивача про наявність усіх умов для визнання за нею права власності за набувальною давністю суперечать обставинам справи, що входять до предмету доказування та ґрунтуються на помилковому розумінні положень ст. 344 ЦК України.

Аналіз наявних у справі матеріалів вказує на те, що правові підстави для задоволення позову про набуття права власності на транспортний засіб на підставі статті 344 ЦК України за набувальною давністю за таких обставин відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ісаков Д.О.