Єдиний унікальний номер 236/4618/19
Номер провадження 22-ц/804/1899/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року

м. Бахмут

справа № 236/4618/19

провадження № 22-ц/804/1899/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 236/4618/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацій при звільненні,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року (суддя Саржевська І.В.), ухваленого в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 11 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В листопаді 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що з 1980 року вона перебувала у трудових відносинах із державним підприємством «Донецька залізниця». На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-VI та постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200, державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно наказу ПАТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 300, Луганський відділ служби матеріально-технічного постачання ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом № 3293-ОС від 17 липня 2017 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП, у зв`язку із скороченням штату, її було звільнено з посади сторожа. На момент звільнення відповідач не виплатив їй частину заробітної плати за березень 2017 року, заробіток за час вимушеного простою, одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку і компенсацію за невикористані дні відпустки.

Просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь частину заробітної плати за березень 2017 року в сумі - 1276,91 грн., заробітну плату за час вимушеного простою в сумі - 6936,19 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі - 4011,90 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі - 2597,04 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсацій при звільненні, задоволено частково: стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 6 016,76 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 4 011,90 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 2 597,04 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2 563,02 грн. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. В іншій частини позовних вимог відмовлено за відсутністю підстав. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 654,52грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Судове рішення мотивоване тим, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за квітень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, тому вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач - АТ «Українська залізниця», посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 12 квітня 2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились на непідконтрольній Українській владі території, тому підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. Таким чином заборгованість з заробітної плати за період з 16 березня 2017 року відсутня, так як її нарахування не здійснювалося.

Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання згідно ст.ст.47,83,115,116 КЗпП України.

Зазначає, що адміністративна будівля Луганської дирекції залізничних перевезень (м. Луганськ, вул. Кірова,44) була захоплена невідомими особами (про це зазначено у висновку ТПП). Таким чином відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Зазначені обставини дають підстави для критичного оцінювання наданих позивачем доказів по справі.

Отже, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Оскільки достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль на виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 23 квітня 2011 року по 17 липня 2017 року працювала на посаді сторожа ВП «Лугнський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.10-13).

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року Луганський відділ служби матеріально-технічного постачання ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується записами у трудовій книжці виданої на ім`я позивача серії НОМЕР_1 . (а.с.12-13).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 3293-ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади сторож ВП «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 18 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано (а.с.20).

З розрахунків заробітної плати ВП «Луганський відділ служби МТЗ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року всього нараховано - 3526,16 грн., з яких оплата простоїв становить - 705,89 грн. (11 днів/ 72 години), сума до виплати - 1276,91 грн.; за квітень 2017 року всього нараховано - 1727,68 грн., з яких оплата простоїв становить - 1696,08 грн. (24 днів/157 годин), сума до виплати - 1373,83 грн.; за травень 2017 року всього нараховано - 1727,68 грн., з яких оплата простоїв становить - 1696,08 грн. (24 дні/159 годин), сума до виплати - 1 373,83 грн.; за червень 2017 року всього нараховано - 1727,68 грн., з яких оплата простоїв становить - 1696,08 грн. (24 дні/158 годин), сума до виплати - 1373,83 грн.; за липень 2017 року всього нараховано - 7656,20 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 18 днів відпустки), оплата простоїв становить - 907,21 грн. (14 днів/92 години), сума до виплати 6128,20 грн. З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмамми), входить оплата простоїв (код 340) (а.с.21,22,23,24,25).

Наказом начальника ВП «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» від 16 березня 2017 року №42 «Про встановлення простою працівникам виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення», підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, відповідно наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15 березня 2017 року №384-Н, а також на підставі наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень О.В. Свіріна від 16 березня 2017 року № 58-ДН, встановлено початок простою по причинам, незалежних від працівників з 0-00 годин 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; на час простою робітникам приходити на свої робочі місця згідно графіку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» (а.с.29-30,31).

З копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року - липень 2017 року, відповідно до яких за літерним кодом «П» визначено: у березні 2017 року - 11 днів (72 години), у квітні 2017 року - 24 дні (157годин), у травні 2017 року - 24 дні (159 годин), у червні 2017 року - 24 дні (158 годин), у липні 2017 року - 14 днів (92 години) (а.с.32,33,34,35,36).

Згідно наказу виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1/ОС від 30 серпня 2016 року, у зв`язку з реорганізацією державного підприємства «Донецька залізниця» з 01 вересня 2016 року продовжено дію трудових договорів у виробничому підрозділі «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з наступними працівниками «Луганського відділу служби матеріально-технічного постачання» ДП «Донецька залізниця» згідно списку, що знаходиться у додатку і є невід`ємною частиною цього наказу. В зазначеному списку є і позивач № 20 (а.с.37, 38-39).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів за період (код 101- заробітна плата): 1 квартал 2017 року () - 11261,43 грн., 2-3 квартал 2017 року - (код 101 - заробітна плата)-відомості відсутні; а також згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 20 вересня 2019 року, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за березень 2017 року () - 3526,16 грн., квітень - липень 2017 року відомості відсутні, всього за рік для пенсії - 11261,43 грн. (а.с.14-19).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа виникла з трудових відносин та ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за квітень - липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, тому вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення стягнення заробітної плати за березень 2017 року, в тому числі за час вимушеного простою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, та спростовані відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) від 20 вересня 2019 року.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували в трудових відносинах.

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 23 квітня 2011 року по 17 липня 2017 року працювала на посаді сторожа ВП «Лугнський відділ сужби матеріально-технічного забезпечення» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.10-13).

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року Луганський відділ служби матеріально-технічного постачання ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується записами у трудовій книжці виданої на ім`я позивача серії НОМЕР_1 . (а.с.12-13).

Згідно наказу виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1/ОС від 30 серпня 2016 року, у зв`язку з реорганізацією державного підприємства «Донецька залізниця» з 01 вересня 2016 року продовжено дію трудових договорів у виробничому підрозділі «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з наступними працівниками «Луганського відділу служби матеріально-технічного постачання» ДП «Донецька залізниця» згідно списку, що знаходиться у додатку і є невід`ємною частиною цього наказу. В зазначеному списку є і позивач № 20 (а.с.37, 38-39).

Наказом начальника ВП «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» від 16 березня 2017 року №42 «Про встановлення простою працівникам виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення», підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, відповідно наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 15 березня 2017 року №384-Н, а також на підставі наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень О.В. Свіріна від 16 березня 2017 року № 58-ДН, встановлено початок простою по причинам, незалежних від працівників з 0-00 годин 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»; на час простою робітникам приходити на свої робочі місця згідно графіку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» (а.с.29-30,31).

З копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року - липень 2017 року, відповідно до яких за літерним кодом «П» визначено: у березні 2017 року - 11 днів (72 години), у квітні 2017 року - 24 дні (157годин), у травні 2017 року - 24 дні (159 годин), у червні 2017 року - 24 дні (158 годин), у липні 2017 року - 14 днів (92 години) (а.с.32,33,34,35,36).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 3293-ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади сторож ВП «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 18 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано (а.с.20).

З розрахунків заробітної плати ВП «Луганський відділ служби МТЗ» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року всього нараховано - 3526,16 грн., з яких оплата простоїв становить - 705,89 грн. (11 днів/ 72 години), сума до виплати - 1276,91 грн.; за квітень 2017 року всього нараховано - 1727,68 грн., з яких оплата простоїв становить - 1696,08 грн. (24 днів/157 годин), сума до виплати - 1373,83 грн.; за травень 2017 року всього нараховано - 1727,68 грн., з яких оплата простоїв становить - 1696,08 грн. (24 дні/159 годин), сума до виплати - 1 373,83 грн.; за червень 2017 року всього нараховано - 1727,68 грн., з яких оплата простоїв становить - 1696,08 грн. (24 дні/158 годин), сума до виплати - 1373,83 грн.; за липень 2017 року всього нараховано - 7656,20 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 18 днів відпустки), оплата простоїв становить - 907,21 грн. (14 днів/92 години), сума до виплати 6128,20 грн. З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року за розрахунковими листами (табулеграмамми), входить оплата простоїв (код 340) (а.с.21,22,23,24,25).

Розрахунки заробітної плати узгоджуються з наказом начальника ВП «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» від 16 березня 2017 року № 42 «Про встановлення простою працівникам виробничого підрозділу «Луганський відділ служби матеріально-технічного забезпечення» з 20 березня 2017 року (а.с.29-30,31).

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом (розпорядження) про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року № 3293-ОС , який був виданий першим заступником начальника - Д.В. Пономарьовим, тобто посадовою особою відповідача. Будь-які доводи щодо незаконності цього наказу відповідачем не наведені. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначена конкретна кількість днів невикористаної відпустки, а саме, 18 днів, на компенсацію яких має право позивач та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.20).

Дані щодо днів знаходження позивача у простої, зазначені у табелях, співпадають з даними, що зазначені у розрахункових листках.

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтвердили відсутність заборгованості за період з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року перед позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року, в тому числі за час вимушеного простою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, та спростовані відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) від 20 вересня 2019 року.

Стягуючи з відповідача заборгованість за час вимушеного простою в сумі - 6016,76 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі - 4011,90 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 2597,04 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив с того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували відомості щодо нарахованої позивачу заробітної плати за період з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року, які зазначені в розрахунках заробітної плати за квітень - липень 2017 року, які позивачем надані до суду.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що заборгованість по оплаті простою за спірний період у загальній сумі 6016,76 грн., заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 4011,90 грн. та заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні відпустки у сумі 2597,04 грн. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат є обґрунтованими.

Проте, розраховуючи компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів (ПДФО 18%, військового збору 1,5%), крім того, суд допустив помилки у розрахунках та не обрахував компенсацію за кожен місяць окремо, що призвело до невірного розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за необхідне перерахувати розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат.

На підтвердження заборгованості з виплати заробітної плати позивачем були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків і обов`язкових платежів.

Компенсація розрахована станом на 11 березня 2020 року на день ухвалення рішення судом першої інстанції.

Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 1373,83 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 325,60 грн. (1373,83 грн. х 0,237 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по лютий 2020 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 1373,83 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 303,62 грн. (1373,83 грн. х 0,221 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по лютий 2020 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 1373,83 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 277,51 грн. (1373,83 грн. х 0,202 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по лютий 2020 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 18 днів відпустки) у сумі 6128,20 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1219,51 грн. (6128,20 грн. х 0,199 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по лютий 2020 року).

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за квітень - липень 2017 року, складає 2126,24 грн. (325,60 + 303,62 + 277,51 + 1219,51).

Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат у сумі 2563,02 грн. підлягає зміні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у сумі 2126,24 грн.

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Доводи відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, яким підтверджується настання для відповідача з 20 березня 2017 року обставин непереборної сили, що є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, є необґрунтованими.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область місто Донецьк вул . Артема , 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (стаття 83 КЗпП України), вихідна допомога при звільненні (статті 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів на підтвердження її позовних вимог є необґрунтованими, оскільки право позивача на отримання спірних виплат підтверджується матеріалами справи. У тому числі наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору №3293-ОС від 17 липня 2017 року, табелями обліку використання робочого часу. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно діючого трудового законодавства за підписом начальна відділу - Коваленко Д.О., головного бухгалтера - Котельникової С.В. та бухгалтера - Аджигітової Г.О. Відповідачем не надано до суду доказів, що на час складання вказаних документів посадові особи, які посвідчили відомості викладені у табелі не мали відповідних повноважень, питання щодо визнання недійсною печатки виробничої одиниці не вирішувалося. Викладені у табелях відомості співпадають з розрахунковими листками.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану нею роботу, а також, що з квітня по липень 2017 року їй нараховувалася заробітна плата, яка не виплачена на момент звернення до суду з даним позовом, нею були надані розрахункові листи, табелі обліку використання робочого часу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат, неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат та в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції змінюю рішення, а позивач від сплати судового збору звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у розмірі - 652,01 грн. пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, покладаються на відповідача. Судові витрати у розмірі - 33,15 грн., понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі - 652,01 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі - 33,15 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у сумі - 618,86 грн. (652,01 грн. - 33,15 грн.)

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року в частині розміру компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі та в частині судових витрат, змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі - 2 126 (дві тисячі сто двадцять шість) гривень 24 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця на користь держави різницю у компенсації витрат по сплаті судового збору у розмірі 618 (шістсот вісімнадцять) гривень 86 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Т.В. Космачевська