Справа № 697/3053/19
Провадження № 2/697/177/2020
Канівський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючого - судді Льон О.М.
за участю секретаря с/з - Десятник О.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
Гончарук А.В. , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Канівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони від спільного проживання мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини позивач з відповідачем проживають окремо, їх син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на ім`я позивача на неповнолітнього сина у розмірі 3000 гривень щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, та додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами у сумі 500 грн. щомісячно починаючи з 01.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
Ухвалою суду від 17.12.2019 у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначено на 13.02.2020.
13.02.2020 судове засідання не проводилось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.
26.03.2020 у зв`язку з неявкою відповідача, судовий розгляд відкладено на 29.04.2020.
Ухвалою судді від 17.04.2020 справу прийнято до провадження судді Льон О.М., призначено судовий розгляд по справі на 29.04.2020, який з неявкою відповідача відкладено на 28.05.2020.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гончарук А.В., який діє на підставі ордеру серії ЧК №149503 від 02.12.2019 (а.с. 10) не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько: ОСОБА_2 та мати: ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Відповідно до свідоцтва про шлюб ( а.с 6 на звороті) вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 19.09.2019 у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, після державної реєстрації шлюбу прізвище позивача змінена на - « ОСОБА_1 ».
Згідно довідок Яблунівського старостинського округу № № 404,405 від 26.11.2019 (а.с. 7,8) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.
Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а згідно з ч.3 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Ст. 184 СК України передбачає, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку утримувати сина, а тому аліменти підлягають стягненню в судовому порядку.
При визначенні розміру стягнутих аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01січня 2020 року - 2218 гривень, а також з того що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.
Згідно з ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
Крім того, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, суд враховує невиконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дитини та перекладення батьківського обов`язку по утриманню та вихованню дитини на позивача, хоча зобов`язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою.
Доказів про те, що витрати на утримання дитини складають 6000 грн. позивач не надала, тому суд критично відноситься до посилання позивача про необхідність стягнення аліментів у розмірі 3000 грн., тому суд вважає за доцільне задовольнити цю позовну вимогу частково у розмірі 1500 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину за минулий час, а саме з 01.12.2017, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.
За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.
Вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питанням стягнення аліментів за минулий (попередній) час.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 191 СК України регламентує час, з якого присуджуються аліменти на дитину.
Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині позовних вимог.
Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне.
Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Оскільки розмір додаткових витрат має бути підтверджений фактично понесеними або припустимими витратами, а позивачем не зазначено загальної суми додаткових витрат, які понесені на утримання дитини, та причини і підстави, які можуть слугувати для їх стягнення, за таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не можуть бути задоволені.
Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, позивачем та його представником не наведено суду доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 500 грн. щомісячно, а також доказів вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача, передбачених ст. 191 СК України, що давало б можливість присудження аліментів за минулий період, а тому позов у цій частині не підлягає до задоволення.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають до задоволення частково, у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду - 03.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., що підтверджуються розрахунковими документами (а.с. 12, 12 на звороті).
Оскільки позов позивача задоволено частково, то суд вважає, що вимоги в частині відшкодування судових витрат позивачу повинні бути задоволені пропорційно до задоволеної частини позову, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 750 грн., що складає 50 % від задоволеної частини позовних вимог.
В решті позовних вимог судовий збір необхідно віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 265,268, 273, 354, 430 ЦПК України, ст. ст. 180-183,185,191,194 СК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомо, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову - 03.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомо, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомо, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,, судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допопогу в розмір 1500 грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Сплату судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час та додаткових витрат на дитину покласти на рахунок держави.
Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення "ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені цим судовим рішенням процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Головуючий О . М . Льон