Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 509/1036/18

провадження № 61-21584св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року в складі судді

Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що 28 листопада 2012 року ОСОБА_4

та ОСОБА_3 домовились про продаж житлового будинку, розташованого

за адресою:

АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу. Сторони досягли згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, ОСОБА_3 сплатила представнику позивача завдаток у розмірі

73 000,00 дол. США, про що було складено розписку. У подальшому

ОСОБА_4 надав можливість ОСОБА_3 користуватися будинком

із надвірними спорудами за умови використання її за цільовим призначенням, сплачувати всі комунальні послуги та укладення договору купівлі-продажу

в подальшому, у строк до 28 листопада 2013 року. На таких умовах відповідач вселилась у будинок. У визначений сторонами строк ОСОБА_3 до нотаріуса

не з`явилася, пояснивши це відсутністю решти суми, а саме 101 000,00 дол. США, раніше узгодженої між позивачем та відповідачем вартості будинку. У зв`язку

з виниклими обставинами ОСОБА_4 пред`явив до ОСОБА_3 вимогу

про звільнення будинку відповідачами.

Крім того, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірний будинок,

що остаточно підтвердило намір відповідачів не виселятися з будинку, а також не повертати решту попередньо узгодженої суми вартості будинку у розмірі

174 000,00 доларів США.

Вважаючи, що своїми діями відповідачі порушили його право, передбачене статтею 319 ЦК України, на володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, ОСОБА_4 просить стягнути

з відповідачів на його користь завдані йому збитки у вигляді упущеної вигоди

в розмірі 3 349 500,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 квітня

2019 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновки

про те, що позивачем не доведено та не надано належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про понесення ним збитків у вигляді упущеної вигоди.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив

з того, що ОСОБА_4 апеляційну скаргу подав із пропуском строку

на апеляційне оскарження та у клопотанні про поновлення такого процесуального строку не навів поважних причин для поновлення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

25 листопада 2019 року ОСОБА_4 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, в якій просить суд касаційної інстанції оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати і справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заявник вказує, що апеляційний суд залишив поза увагою те, що його представник мав повноваження на представництво лише у суді першої інстанції

і його повноваження закінчилися з ухваленням судового рішення, а повний текст судового рішення в порушення положень чинного процесуального законодавства судом першої інстанції було вручено саме представнику,

а не безпосередньо йому, як учаснику справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості у визначені строки подати належним чином обґрунтовану апеляційну скаргу.

Також ОСОБА_4 зазначає, що йому 80 років, він проживає у сільській місцевості й за місцем його проживання він не міг отримати належну правову допомогу та вимушений був звертатись за такою допомогою до адвокатського бюро, розташованого в іншому населеному пункті, що в його віці та з його станом здоров`я досить складно.

Позиція інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_4 до Верховного Суду не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 січня

2020 року відкрито касаційне провадження в справі, витребувано цивільну справу № 509/1036/18 з Овідіопольського районного суду Одеської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху, оскільки її подано із пропуском строку

на апеляційне оскарження, а питання про поновлення такого строку,

із зазначенням підстав для поновлення, заявником не ставилось, та заявником не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, а на підтвердження доводів, викладених у клопотанні про звільнення від сплати судового збору,

не надано доказів. ОСОБА_4 надано десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення вказаних недоліків.

На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 заявник надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду

та звільнення його від сплати судового збору.

Як на підставу несвоєчасного подання апеляційної скарги, ОСОБА_4 зазначив, що в судовому засіданні в суді першої інстанції було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, він участі у справі не приймав, повний текст судового рішення йому не було вручено в день його складання. Копію оскаржуваного рішення 07 травня 2019 року отримав його представник в суді першої інстанції. Він особисто не мав змоги у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я дістатися до офісу свого представника та до суду першої інстанції

й не мав можливості порадитися з фахівцем у галузі права щодо можливих подальших дій щодо оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційним судом також встановлено, що в суді першої інстанції інтереси позивача ОСОБА_4 представляв ОСОБА_5 , який був присутній

в судовому засіданні 26 квітня 2019 року під час проголошення судом вступної

та резолютивної частини рішення, повний текст рішення складено 06 травня 2019 року, копію рішення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , отримав 07 травня 2019 року.

Відповідно до ордеру серії ОД № 150596 ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 на ведення у суді його справи та надав йому повноваження здійснювати від його імені процесуальні права та обов`язки, а також надавати правову допомогу у Овідіопольському районному суді Одеської області. На зворотній стороні ордеру позивачем зазначено обмеження на вчинення ОСОБА_5 прав щодо відмови від позову та підписання мирової угоди, інших обмежень ордер не містить.

Договір про надання правової допомоги від 26 жовтня 2017 року, на підставі якого був виданий ордер у матеріалах справи відсутній.

ОСОБА_5 , як представник позивача, отримав копію судового рішення 07 травня 2019 року, що є належним доказом про те, що текст рішення позивачем отримано саме в цей день.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення,

які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України(в редакції чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи

в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,

про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги

та зміст оскарженого судового рішення, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження

на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє,

її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника

на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Підстави і порядок припинення представництва

за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», пункту 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 (в редакції на момент складення ордеру) ордер є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Відповідно до підпункту 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів ордер містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, обмеження повноважень адвоката на надання правової допомоги встановлюються як шляхом точного зазначення органу, в якому надається правова допомога, а також точного зазначення переліку видів адвокатської діяльності або окремих процесуальних дій, що не дозволяється робити адвокатом. Такі обмеження встановлюються договором і зазначаються в ордері.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і особа,

яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави

для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та із встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачеві було відомо

про ухвалене судом першої інстанції рішення, копію якого він отримав у суді першої інстанції в особі свого представника, оскільки повноваження представника розповсюджувались саме на надання правової допомоги в Овідіопольському районному суді Одеської області, проте у визначений законом строк не оскаржив його в апеляційному порядку, а обґрунтовуючи заяву

про поновлення відповідного процесуального строку, не навів належних підстав для поновлення такого строку.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду та вважає, що таких висновків суд дійшов із дотриманням вимог процесуального закону на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, а відтак - підстави

для скасування оскаржуваної ухвалим апеляційного суду відсутні.

Доводи заявника про те, що його представник мав повноваження

на представництво лише у суді першої інстанції і його повноваження закінчилися

з ухваленням судового рішення, а повний текст судового рішення в порушення положень чинного процесуального законодавства судом першої інстанції було вручено саме представнику, а не безпосередньо йому, як учаснику справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості у визначені строки подати належним чином обґрунтовану апеляційну скаргу, а також доводи про те, що вік, стан здоров`я, а також юридична необізнаність не дозволили йому належним чином скористатись передбаченими цивільним процесуальним законодавством правами, судом касаційної інстанції до уваги не беруться, оскільки позивач, звернувшись до суду з відповідним позовом, повинен був цікавитися про хід справи. Сторона, що приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. ОСОБА_4 не зазначено про існування непереборних обставин, які б перешкоджали йому подати апеляційну скаргу своєчасно.

Крім того, слід зазначити, що заявником на власний розсуд обрано представника

та наділено його відповідними повноваженнями, застережень щодо ведення представником справи тільки до моменту ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_4 суду не надано, тому немає підстав вважати неправомірними дії суду першої інстанції щодо вручення копії судового рішення представнику заявника та висновки апеляційного суду про початок перебігу строку на апеляційне оскарження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням вимог процесуального закону, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду

не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишено без змін,

а касаційну скаргу - без задоволення, то питання щодо розподілу судових витрат колегією суддів не вирішується.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська