Справа № 495/522/20
№ провадження 2/495/1346/2020
Ухвала

іменем україни

14 травня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Шевчук Ю. В.

при секретарі - Славич Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Білгород Дністровському заяву адвоката Савицької Оксани Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами та залишення позову без розгляду,

В с т а н о в и в:

30.01.2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 31 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаною позовною заявою.

29.04.2020 адвокат Савицька О. М. надала до суду заяву про визнання зловживання процесуальними правами та залишення позову без розгляду, в якій просить застосувати до позивача ОСОБА_2 заходи процесуального примусу та залишити позовну заяву ОСОБА_2 по дійсній справі без розгляду.

Заява мотивована наступними обставинами.

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 495/3596/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитловим приміщенням недійсним.

30 січня 2020 року ОСОБА_2 подала до суду одночасно ще два тотожні позови до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 30.01.2020 року цивільна справа 495/521/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання договору оренди нежилого приміщення недійсним та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном розподілена для розгляду суддею Прийомовою О.Ю. За вказаною заявою ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/521/20 від 03 лютого 2020 року вирішено питання про повернення позову.

Цивільна справа № 495/522/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 призначена до судового розгляду.

Зважаючи на викладене адвокат Савицька О. М. вважає, що такими діями позивач ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами та вчиняє дії, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. З огляду на що, адвокат Савицька О. М. просить суд в якості заходу процесуального примусу постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету із ОСОБА_2 штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та залишити позов без розгляду.

Дослідивши заяву адвоката Савицької О. М., оцінивши викладені в ній обставини у відповідності наявним матеріалам справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 30 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 . За вказаною заявою ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі № 495/521/20 від 03 лютого 2020 року вирішено питання про повернення позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року відкрито провадження по справі № 495/522/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із ухвалою суду про відкриття провадження по справі № 495/522/20, адвокатом Савицькою Оксаною Миколаївною, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. У зв`язку із чим провадження по дійсній справі було зупинено до вирішення питання в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог п.15.11 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 30 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Савицької Оксани Миколаївни, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_1 повернуто апелянту.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, в т.ч. виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Як передбачено правилами ч.ч. 2,3 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, отже з аналізу даної правової норми вбачається, що застосування заходів процесуального примусу є правом, а не обов`язком суду.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (Рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (Рішення від 20 січня 2011 року у справі " ОСОБА_5 проти України").

Разом з цим, хоча наведений у Цивільному процесуальному кодексі України перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками, не є вичерпними, проте конкретизовано, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче - як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Навпаки, саме дії відповідача по оскарженню ухвали суду першої інстанції, що не передбачено нормами ЦПК України, призводять до безпідставного затягування розгляду справи. Позаяк суд першої інстанції не розглядав справу та не призначав судові засідання більше двох місяців саме через наявність апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження.

Натомість, матеріали справи не містять відомостей про те, що дії позивача ОСОБА_2 свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які направлені на безпідставне затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Таким чином суд дійшов висновку, щодо відсутності обґрунтованих підстав для застосування заходів процесуального примусу до позивача ОСОБА_2 та накладення на останню штрафу.

Щодо вимоги адвоката Савицької О. М. про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу;сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справ розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України ).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, позови вважаються тотожними, якщо вони повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 495/3596/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитловим приміщенням недійсним.

Виходячи з висновків ВС України можливо встановити, що дійсна справа № 495/522/20 та справа № 495/3596/19 мають різний склад учасників справ, різні вимоги та обставини справи.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги, щодо захисту прав та охоронюваного законом інтересу.

Отже, тотожність предмета позову означає тотожність вимоги, з якою позивач звернувся до суду у позовах, а тотожність підстав позову - це тотожність обставин, на яких ґрунтується відповідні позовні вимоги.

При цьому, не вважаються тотожними спори, які співпадають за предметом і підставою, але пред`явлені із зміненим суб`єктивним складом. Також, не вважаються тотожними спори між тими самими сторонами, якщо змінилися предмет або підстава позову. Питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом.

З огляду на викладене можливо дійти висновку про відсутність ознак тотожності позовів ОСОБА_2 за вищевказаними справами.

Крім того, до матеріалів даної справи не було додано ані копії позовної заяви по справі № 495/3596/19 для підтвердження факту її ідентичності даній справі, ані копії позовної заяви по справі № 495/521/20 для підтвердження факту зловживання процесуальними правами.

Враховуючи вищевикладене, заява адвоката Савицької О. М., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу та залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 43, 44, 143, 148, 263, 257 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Савицької Оксани Миколаївни, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами та залишення позову без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: