Справа № 426/5196/20
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

29 травня 2020 року , м.Сватове

Суддя Сватівського районного суду Луганської області Река А.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро),-

Встановив:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29 травня 2020 року до провадження судді Река А.С. надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно поданої заяви заявники просять суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганську, факт того, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та факт того, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , з метою реєстрації смерті ОСОБА_3 та реалізації спадкових прав.

Вивчивши вказану заяву, ознайомившись з доданими до неї документами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Таким чином, заява про встановлення факту повинна відповідати вимогам ст. 175 ЦПК України.

Згідно положень ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як вбачається з відмови Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 у відповідності до вимог чинного законодавства на тій підставі, що до заяви про державну реєстрації смерті не додано документів встановленої форми про смерть, які передбачені ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

З урахуванням наведеного, вважаю, що зазначену заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у статті 175, 318 ЦПК України, а саме відсутні посилання на докази на підтвердження обставин про неможливість реалізації заявниками своїх спадкових прав без встановлення факту родинних відносин та факту реєстрації шлюбу, оскільки відділом ДРАЦС ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації смерті через надання свідоцтва про смерть, яке видане на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Відмови відповідних органів у реалізації прав заявників через не підтвердження вищевказаних фактів (родинних відносин та реєстрації шлюбу) не надано.

Також, до поданої заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують звернення заявників до відділу ДРАЦС з метою приведення документів у відповідність, та доказів того, що їм було відмовлено в цьому із зазначенням причин відмови, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з тими фактами, які просять встановити заявники.

За змістом ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Відповідно до статті 17 Закону України від 01.07.2010, № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-0), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року № 545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Однак, в порушення вищевказаних вимог, заявником на підтвердження обставин справи (смерті ОСОБА_3 ) не надано лікарського свідоцтва про смерть особи або довідки про причину смерті останнього.

Окрім того, заявниками до заяви додано квитанції про сплату судового збору лише за дві заявлені вимоги та не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 420,40 гривень на р/р UA0012271, отримувач: УК у Сватівському районі/Сватівський район/22030101, код отримувача: 37928384 ще за одну заявлену вимогу, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне заяву залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявнику у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 175, 177, 185, 315, 318, 294, 258-261 ЦПК України,-

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без руху.

Надати заявникам строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити заявникам, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Про прийняте рішення повідомити заявників, надіславши їм копії ухвали для відома і виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.С. Река