ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7029/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У липні 2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - ТОВ «Перший український експертний центр», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 2833,36 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. В період з 01.08.2018 по 27.12.2018 позивач експлуатував та обслуговував будинок АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . Проте, плату за отримані житлово-комунальні послуги здійснювала нерегулярно та несвоєчасно в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2020 становить 2833 грн. 36 коп. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 245,48 грн. та трьох процентів річних в сумі 126,77 грн.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала та обґрунтувала свої заперечення у поданому до суду відзиву на позовну заяву. Зазначила, що договірів про надання житлово-комунальних послуг з нею позивач не укладав, а договори щодо обслуговування будинку та акти виконаних робіт у не містять суми за їх надання. Окрім того, в позовній заяві позивач зазначає, що здійснював обслуговування будинку в цілому, а не тільки її квартири, а жодних доказів, щодо того що саме на її квартиру були нараховані надані позивачем житлово-комунальні послуги останнім не надано. Ціна позову є необґрунтованою і не підтвердженою наданими позивачем письмовими доказами, а тому позивач не довів розмір заборгованості.

Не погоджуючись з доводами відповідача позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи відповідача є необгрунтованими та недоведеними. Також зазначив, що обслуговування будинку надавались не безпосередньо в квартиру відповідача, а обслуговування будинку в цілому і відповідач зобов`язаний утримувати належне йому майно.

ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

?05.08.2020 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

?14.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позов.

?24.09.2020 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

?24.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до витягу №3 з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК Київміськбуд» від 15.08.2012 за №29 та згідно з актом прийому-передачі від 01.10.2012 р. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , переданий на обслуговування та експлуатацію ТОВ «Перший український експертний центр».

Факт надання позивачем для вказаного будинку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не спростований відповідачем та підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, а саме: договорами, укладеними з їх постачальниками, про надання послуг по технічному обслуговуванню ліфтів, з вивезення твердих побутових відходів, з обслуговування систем протипожежного захисту, по технічному та аварійному обслуговуванню систем ОДС, надання послуг дератизації, а також документами, складеними на їх виконання (актами здачі-приймання робіт (наданих послуг).

27.12.2018 р. позивач передав вищевказаний будинок на баланс ОСББ «Урлівська 20».

Відтак у період з 15.08.2015 по 26.12.2018 позивач здійснював утримання вказаного будинку, його обслуговування та експлуатацію.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2018.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період з 01 серпня 2018 року по 27 грудня 2018 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 2833, 36 грн.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого станом на 01.07.2020 за відповідачем рахується заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка виникла за період з серпня 2018 р. по 27.12.2018, в загальному розмірі 2 833, 36 грн.

ІV. Норми права та мотиви їх застосування.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV).

Вищевказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, та покладає на балансоутримувача будинку обов`язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном (підпункти 1, 3, 10 пункту 1 частини 1 статті 1).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (стаття 19 Закону № 1875-IV).

Пунктом першим частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV встановлено обов`язок споживача, а пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону - обов`язок виконавця, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з Типовим договором.

Форма і зміст Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», яка була чинною до 05.09.2018.

За приписами статей 319, 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів).

Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572.

За приписом статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Аналізуючи вищенаведені положення закону та підзаконних актів в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання таких послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати.

Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13 та у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відтак, доводи відповідача про те, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг, а також те, що договори укладені між позивачем та акти на виконання робіт по утриманню будинку є необгрунтованими та недоведеними.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих і сплачених сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надала.

Відповідач не виконала грошове зобов`язання, а отже відповідно до положень статті 625 ЦК України на вимогу кредитора вона зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з серпня 2018 р. по грудень 2018 р. його втрати від інфляції склали склали 245,48 грн., а три проценти річних - 126,77 грн.

Наданий позивачем розрахунок здійснений за вірною методикою, з урахуванням оприлюднених у встановленому законом порядку індексів інфляції і жодних доказів, які б його спростовували, стороною відповідача не надано, а тому суд покладає його в обґрунтування свого рішення.

Отже на підставі наведених учасниками процесу та викладених у заявах по суті справи доводів і аргументів та оцінки наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог ТОВ «Перший український експертний центр» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 3205,61 грн.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саперне поле, буд. 14/55, офіс № 1004, міжнародний номер банківського рахунку НОМЕР_2 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, код юридичної особи 36844047, ІПН 50) заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних в сумі 3 205 гривень 61 копійка та судовий збір в сумі 2 102 гривні, а усього 5 307 (п`ять тисяч триста сім) гривень 61 копійка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: