Справа № 362/122/20
Провадження № 2/362/1261/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання -Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошовим зобов`язанням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 2 868, 00 грн., з яких 648, 00 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, 2 220, 00 грн. - інфляційні втрати від прострочення грошового зобов`язання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 30.03.2017 року було змінено рішення у справі №362/3411/16ц Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2016 р. в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9 658,45 грн. Зазначений борг погашався частково, невеликими платежами і повернутим був лише 26.09.2019 р. 26.09.2019 року старшим державним виконавцем Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54133976 у зв`язку з його повним погашенням. Оскільки рішення суду, яким було встановлено грошове зобов`язання відповідача перед позивачем набрало законної сили 30.03.2017 р., то першим днем прострочення вважається 31.03.2017 р., а тому згідно наданого позивачем розрахунку сума 3% річних за прострочення грошового зобов`язання становить 648, 00 грн. та 2 220, 00 грн. - інфляційні втрати від прострочення грошового зобов`язання, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою від 04.02.2020 р. відкрито провадження у даній справі та вирішено розглянути її у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви. Про винесену ухвалу сторін було повідомлено належним чином.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дійшов наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Судом достовірно встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 30.03.2017 року було змінено рішення у справі №362/3411/16-ц Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2016 р. в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9 658,45 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 30.03.2017 р., виконавчий лист за яким пред`явлено до виконання, і постановою старшого державного виконавця Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 22.06.2017 р. відкрито виконавче провадження №54133976.

Зазначений борг погашався частково, невеликими платежами і повернутим був лише 26.09.2019 р.

26.09.2019 року старшим державним виконавцем Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54133976 у зв`язку з його повним погашенням.

Оскільки рішення суду, яким було встановлено грошове зобов`язання відповідача перед позивачем набрало законної сили 30.03.2017 р., то першим днем прострочення вважається 31.03.2017 р., а тому згідно наданого позивачем розрахунку сума 3% річних за прострочення грошового зобов`язання становить 648, 00 грн. та 2 220, 00 грн. - інфляційні втрати від прострочення грошового зобов`язання.

Згідно частин першої та другої статті 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду

За загальним правилом, визначеним у статті 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статей610,611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначає в своїй позовній заяві позивач і що не спростував відповідач, на якого покладається обов`язок надати докази на підтвердження виконання зобов`язання, зазначене рішення суду вчасно виконано не було, борг позивачу в повному обсязі повернуто 26.09.2019 р.

За таких обставин, доводи позивача, викладені ним в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, що перевірений судом, за період з 31.03.2017 р. по 26.09.2019 р. складає: сума 3% річних за прострочення грошового зобов`язання становить 648, 00 грн. та 2 220, 00 грн. - інфляційні втрати від прострочення грошового зобов`язання.

Зобов`язання відповідача виконати рішення суду, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, є грошовим зобов`язанням, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у зазначеному в позові розмірі.

Відповідно до правилст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 509, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст.ст.8,9,10, 18, 141, 247,258,264,265,268,352-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошовим зобов`язанням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 2 868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп., з яких 648, 00 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, 2 220, 00 грн. - інфляційні втрати від прострочення грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 840, 80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М.Кравченко