Справа № 212/2646/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Власенко М.В., з участю секретаря судового засідання Борух Ю.К., розглянувши в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що 23.07.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 10000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 07.02.2019 виникла заборгованість в розмірі 64882,55 грн., з яких: 21059,18 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18072,49 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21638,64 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 546.40 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 3065,84 грн. (процентна складова).

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву.

27 травня 2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, вказавши, що ним дійсно отримувалась кредитна та пенсійні картки, які було втрачено та в подальшому з карток було знято невідомими особами грошові кошти у загальній сумі 32512 грн. у зв`язку з чим він звернувся до поліції, було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч.1 ст.185 КК України, де його визнали потерпілим. Проте, з його кредитної картки щомісячно списуються грошові кошти за незаконно оформлені кредити без його згоди невідомими особами, у його звернення до позивача щодо припинення будь-яких нарахувань, банк йому відмовив. Після чого, відповідач звернувся до суду із позовом про визнання неукладеними кредитних договорів від 15.02.2017 року № 657 на суму 5 281 гривень, 07 копійок та договору від 15.02.2017 року № 3965 на суму 12 400 гривень та зобов`язання Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зупинити нарахування відсотків по кредитній картці ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

13 червня 2019 року відповідачем надано додаткові пояснення, у яких зазначено, що позивачем не підтверджено жодними доказами, що банком було надано йому кредитну картку та кредитні кошти в сумі 10000 грн., оскільки в доданій до позову Анкеті-заяві не зазначено розмір кредитного ліміту, натомість вказано, що видається «зарплатна» карта, а не «кредитна». У Витягу з умов та правил банківських послуг відсутній підпис відповідача. З доданої роздруківки розрахунку заборгованості не можливо встановити, за якою саме карткою він зроблений. Оскільки позивачем не надано жодного доказу, що між сторонами укладався кредитний договір, просили відмовити в задоволенні позову.

27 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказали, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 23.07.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань підтверджується копією кредитного договору; розрахунком заборгованості; копією паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; випискою по рахунку та фото клієнта з карткою. Щодо втрати відповідачем кредитної картки, вважали, що відповідальність за її збереження несе сам відповідач, який має негайно повідомити банк у випадку втрати картки, що відповідачем не було зроблено. Крім того вказали, що послуги, пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією клієнта. З виписки по рахункам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка», яка не є окремим кредитним договором, тому підписання окремого договору не вимагається.

09 вересня 2019 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначили, що додана до позову Анкета-заява позичальника від 23.07.2011 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві. Натомість з вказаної вбачається, що відповідач виявив бажання отримати зарплатну картку, а на доданому фото зображена інша, невідома особа, замість ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, а саме кредитний договір SAMD № НОМЕР_2 укладений з ОСОБА_1 , а також фото зображення особи, якій було надано кредитну картку за вказаним кредитом.

26 листопада 2019 року на виконання ухвали суду представником позивача надано до суду довідку про отримані відповідачем кредитні картки із зазначенням строку їх дії, а також фото особи з кредитною карткою, що підтверджує факт її отримання. Щодо витребуваної судом копії кредитного договору, вказали, що такий договір вже наявний в матеріалах справи.

22 січня 2020 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 212/4209/19; 2/212/433/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ Приват Банк про визнання неукладеними кредитних договорів, що розглядається Жовтневим районним судом м. кривого Рогу Дніпропетровської області.

17 березня 2020 року ухвалою суду провадження у справі поновлено у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у вищевказаній цивільній справі, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного провадження с викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, а також вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказав, що оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 23 листопада 2011 року, яка підписана ним, ОСОБА_1 позивачем до суду надано не було. У копії анкети-заяви відсутні дані про те, яка банківська картка була видана відповідачу, строк її дії, який рахунок відкрито та який кредитний ліміт та строк дії картки. Пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відповідачеві не видавалася. У Анкеті-заяві не вказана жодна сумма кредитного ліміту, а отже відповідач не мав наміру оформлювати кредит, а звернувся до Банку за оформленням пенсійної карки і заповнив для цього анкету-заяву. Позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна», розміру наданого кредиту, тому перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій неможливо, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин. Умови та правила надання банківських послуг не визнаються відповідачем, оскільки не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Крім того, у лютому 2017 року позивача було повідомлено про викрадення карток відповідача, списання з них коштів, про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні. ОСОБА_1 також звернувся до позивача із заявою про перерахунок по кредитному договору, та повідомив про досудове розслідуванням кримінального провадження за даним фактом, однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило в задоволенні заяви. Таким чином, ОСОБА_1 виконав свої обов`язки перед банком відповідно до умов договору, повідомив банк про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Тому вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, просив в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 07.02.2019 р. в розмірі 64882,55 грн., з яких: 21059,18 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18072,49 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 21638,64 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 546.40 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 3065,84 грн. (процентна складова).

Як зазначено позивачем, 23.07.2011 року відповідач підписав Заяву б/н, згідно якої отримав кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження заявлених вимог, позивачем до суду надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг, на звороті якої вказано, що ОСОБА_1 виявив бажання отримати на своє ім`я «зарплатну карту». Відомості про кредитний ліміт та умови його отримання в заяві відсутні (а.с.11).

Позивачем також додано копію Довідки про умови та правила користування кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» до договору SAMD № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , яка підписана 23.07.2011 року невідомою особою (а.с.12).

Крім того, позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису відповідача (а.с.13-27).

Позивачем також надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 23.07.2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 (а.с.5-10), виписку з карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 з фотозображенням особи, яка отримала кредитну картку та яка не є відповідачем ОСОБА_1 (а.с.85-90).

Окрім цього, позивачем надано довідку про отримані відповідачем кредитні картки із зазначенням строку їх дії та фотозображення самого відповідача ОСОБА_1 з карткою в руках, номер якої встановити неможливо (а.с.122).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладання з відповідачем будь-якого кредитного договору, в тому числі б/н від 23.07.2011 року, а надана копія анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23.07.2011 року не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, натомість вказана заява свідчить про волевиявлення відповідача, що було направлене лише на отримання «зарплатної карти».

Додана довідка про умови кредитування, що підписана невідомою особою, не є належним та достатнім доказом на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вона не містять відомостей про укладення саме кредитного договору.

Отже позивачем не доведено належними доказами, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що йому була надана відповідна кредитна картка, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника.

Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти.

Таким чином, за відсутності будь-яких доказів укладення між сторонами кредитного договору із визначеним розміром кредиту та умовами кредитування, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка з карткового рахунку не можуть бути безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та заявлених до стягнення сум заборгованості, відсотків та штрафних санкцій.

Зазначений висновок судом зроблений з урахуванням також правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 27.03.2020 року справа № 703/3063/18, провадження № 61-11260св19.

Встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення спору, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12,76, 81, 83,89, 95, 133, 141, 259, 265 - 268 ЦПК України, 526, 634, 638, 1054, ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Позивач: Акціонерне товариства комерційний банк «Приват Банк», , адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 22.05.2020 року.

Суддя М.Д. Власенко