ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5073/20 Справа № 171/1526/19 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/1526/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 з 1993 року по теперішній час зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Квартира є комунальною власністю. Зазначена квартира була надана позивачу згідно Ордеру № 49 від 06.09.1993 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Зеленодольської Ради народних депутатів від 03.09.1993 року № 49. У вказаній квартирі, окрім позивача, на сьогоднішній день зареєстровані члени сім`ї: син ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , онука ОСОБА_7 . З серпня 2006 року відповідачка в квартирі не з`являється. В квартирі відсутні її особисті речі. Відповідачка добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 13 років. Таким чином, оскільки відповідачка в квартирі не проживає, не сплачує грошові кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, вона вважається такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Просить позов задовольнити, визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне встановлення судом всіх обставин справи та неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку щодо проживання у квартирі АДРЕСА_1 доньки відповідачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання ніколи за адресою реєстрації не проживала, про що було складено відповідний акт та надано його до суду першої інстанції.

На думку позивача, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_2 має право проживати у квартирі разом зі своєю донькою є помилковим, оскільки вона позбавлена батьківських прав, у зв`язку з чим позивачем надано суду нові докази, зокрема, рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким місце проживання малолітньої дитини визначено за місцем проживання опікуна ОСОБА_8 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нагорну В.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 видано Ордер № 49 від 06.09.1993 року на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , склад сім`ї ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_10 донька (а.с. 9).

Відповідно до довідки № 1040 від 29.07.2019 року, виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 10).

Актом від 01.08.2019 року підтверджено, що в квартирі АДРЕСА_1 , фактично проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з серпня місяця 2006 року і по теперішній час за даною адресою не проживає. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ніколи не проживала за вказаною адресою (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши факт непроживання відповідачки ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, виходив з того, що у квартирі зареєстрована та проживає її малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою, неможливе, оскільки потягне за собою порушення житлових прав малолітньої дитини, що є неприпустимим.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Правовідносини що склались між сторонами врегульовані Житловим кодексом України.

Так, частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вказаною статтею ЖК України передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

В пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином за змістом, вказаних норм матеріального права передбачено, що обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її не проживання в житловому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з серпня місяця 2006 року і по теперішній час у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, що підтверджено Актом від 01.08.2019 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року задоволено позовні вимоги Апостолівської районної державної адміністрації та ОСОБА_8 , в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (а.с. 88-89), та встановлено, що ОСОБА_2 веде бродячий спосіб життя, вживає наркотики, не займається вихованням дитини, не створює належні умови для її проживання, у зв`язку з чим останню позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад шести місяців без поважних на те причин, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Висновки суду першої інстанції про те, що у квартирі зареєстрована та проживає малолітня донька відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою, неможливе, оскільки потягне за собою порушення житлових прав малолітньої дитини, є помилковим, адже, заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2011 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та призначено дитині опікуна ОСОБА_8 , за місцем проживання опікуна, у зв`язку з чим визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, жодним чином не вплине на права малолітньої дитини.

При цьому, згідно п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 як член сім`ї ОСОБА_2 , яка на той час на законних підставах користувалася квартирою та не була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим на весь період її проживання з опікуном ОСОБА_8 за нею зберігається право користування цією квартирою, яке не може бути припинене у зв`язку з задоволенням даного цивільного позову, а тому висновки суду першої інстанції щодо порушення прав малолітньої дитини є помилковими, а доводи апеляційної скарги позивача є прийнятним та підлягають до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , Комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: