Справа № 404/7323/16-ц
Номер провадження 2/404/383/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Коноваленко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року АТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 17 455,23 грн. за кредитним договором №б/н від 23.02.2013 року, а також судових витрат у розмірі 1 378,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.02.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору відповідач надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, та продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ Приватбанк. Станом на 30.09.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 17 455,23 грн., з них: 308,38 грн.- заборгованість за кредитом; 12 139,57 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 699,89 грн.- заборгованість за пенею та комісією пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 807,39 грн.

З посиланням на зазначене сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 березня 2017 року (суддя Кулінка Л.Д.), позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (що знаходиться за адресою: 49094; місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_2 ) 17455,23 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.02.2013 року, з яких: 308,38 грн. заборгованість по кредиту; 12139,57 грн. заборгованість по сплаті відсотків; 3699,89 грн. пеня; штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 807,39 грн., а також 1378,00 грн. судового збору (а.с. 64-66).

У листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення від 07 березня 2017 року по справі №404/7323/16-ц (номер провадження 2/404/902/17). Вказав, що в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, оскільки не був належним чином повідомлений. Жодного поштового повідомлення, судової повістки, а також копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження йому не надходило, не отримував за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , так як починаючи із 16.01.2015 року і по теперішній час він перебуває на військовій службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 .

Крім того, вважає, що АТ КБ Приватбанк не доведено факт отримання ним від банку кредитних коштів, їх кількість та умови кредитування. Позивачем суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення 23.02.2013 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 кредитних відносин, а тому підстави для задоволення позову були відсутні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2019 року та 20 грудня 2019 року, повторно, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 07 березня 2017 року по справі № 404/7323/16-ц (номер провадження 2/404/902/17) за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, які відповідач усунув.

Згідно ухвали судді від 10 січня 2020 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 березня 2017 року, заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання (а.с. 95).

Від представника позивача поштою 24 лютого 2020 року отримано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, до якого долучила виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 по 10.02.2020 (а.с. 121-128) та фото клієнта з картою (а.с.129), та просила відмовити у перегляді заочного рішення. Крім того, зазначила, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Протягом дії кредитного договору відбувалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Відповідач не спростував доводів банку щодо часткового здійснення ним погашення заборгованості по кредитному договору. Доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак, позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорювання даного договору у судовому порядку ще до звернення позивача з позовом жодна зі сторін не скористалася. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості). Відповідач, в свою, чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Крім того, відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання Договором. Тому посилання останнього на не укладання кредитного договору не відповідають дійсності (а.с. 111-131, 133-144).

28 лютого 2020 року судом скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 березня 2017 року, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 149-150).

Відповідачем 16 березня 2020 року, через канцелярію суду, подано відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що ніколи не укладав ніяких договорів із ПАТ КБ «ПриватБанк» або з АТ КБ «Приватбанк» і не має в цьому банку ніяких рахунків. ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «ПриватБанк» не надало до суду ніяких письмових доказів про те, що він, відкривав у банку рахунки, а також не надано письмових доказів про те, що взагалі отримував суму кредиту готівкою на руки або отримував від банку кредитну картку. АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду доказів, що особа яка підписує документи від імені позивача, посада якої невідома, і яка значиться в незавіреній ксерокопії Заяви як особа, яка підписала від імені ПАТ КБ «ПриватБанку вищевказану Заяву, мала право діяти від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки будь-які довіреності на цю особу в справі № 404/7323/16-ц відсутні взагалі, а представляти банк, як юридичну особу, без довіреності має право або керівник або особа яка виконує обов`язки керівника.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів того, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг та саме ці Тарифи банку розумів позичальник підписуючи якісь документи «про приєднання». Більше того, суди не мають права вважати ці Умови, Правила та Тарифи АТ КБ «ПриватБанк» складовою частиною укладеного, за думкою позивача, між сторонами кредитного договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є виключно одностороннім документом , який відповідач ніколи не бачив, не підписував та не робив по ньому ніякої звірки, а тому цей розрахунок не може бути письмовим доказом по цій справі. Надана, разом із відзивом на заяву про перегляд заочного рішення від 07.03.2017 року, фотографія якоїсь особи яка, тримає в руках якийсь предмет, не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Виходячи із тексту розрахунку суми заборгованості АТ «ПриватБанк» взагалі пропущений строк позовної давності, тому просив суд відмовити у задоволенні позову ще й за пропуском строку позовної давності (а.с. 157-158).

В судове засідання, при розгляді справи після скасування заочного рішення, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с. 145).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, через канцелярію суду, також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги не визнав, у задоволенні вимог позивача просив відмовити.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 23 лютого 2013 року ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ «Приватбанк» виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна».

Відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23 лютого 2013 року, ОСОБА_1 надав згоду на те, що вказана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг.

Із вказаної анкети - заяви встановлено, що ОСОБА_1 у графі бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» власноручно проставлено 4 000,00 грн.( а.с. 52).

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду » та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2016 року становить 17 455,23 грн., з них: 308,38 грн. заборгованість за кредитом; 12 139,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 699,89 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 807,39 грн.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 23 лютого 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом, пеню та комісію, штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 лютого 2013 року, виписки по рахунку посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом заборгованості відповідача.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 лютого 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 листопада 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До того ж, відповідач вносив кошти на часткове погашення заборгованості по кредиту. Проте, наданий позивачем розрахунок не містить даних щодо суми заборгованості за кредитом, при нарахуванні відсотків у ньому застосовані процентні ставки, які не були узгоджені з відповідачем.

Суд вважає, що Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періода», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 лютого 2013 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана правова позиція підтверджена постановою Великої палати Верховного Суду № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вимог про визнання договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_1 не заявляв, зустрічний позов у строк для подання відзиву не пред`являв.

Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом. У задоволенні решти вимог відмовити.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених стороною відповідача, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ПК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ПК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи АТ КБ ПриватБанк відповідачу 23.02.2016 року було видано картку, яка мала термін дії до останнього дня 07/2016 року, а тому момент виникнення права вимоги слід відраховувати зі спливом останнього дня місяця дії картки- 01.08.2016 року. Оскільки, позов до суду позивачем було подано в листопаді 2016 року, відтак строк позовної давності не пропущено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 308,38 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 24,35 грн. (308,38 грн. х 100% : 17 455,23 грн. х 1378,00 грн.).

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.02.2013 року в розмірі- 308,38 грн., з них: заборгованість за кредитом- 308,38 грн., а також 24,35 грн. -сплаченого судового збору.

У іншій частині позовних вимог- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, ;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 15.05. 2020 року

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда