Справа № 212/9998/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2020 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Федотової К.Е. в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Кривому Розі без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору забезпечення виконання зобов`язання від 29 червня 2019 року недійсним, стягнення незаконно отриманих коштів та стягнення моральної шкоди,
27 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та стягнення коштів про захист прав споживачів, визнання договору забезпечення виконання зобов`язання недійсним, стягнення незаконно отриманих коштів, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.
Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
В підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Ліфшиць З.О. суду повідомила, що позов підтримує повністю, клопотання відсутні, справу можна призначити до судового розгляду.
В підготовче судове засідання фізична особа підприємець ОСОБА_2 не з`явилась, належним чином повідомлялася про дату та час слухання справи.
Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.
05 травня 2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та на задоволенні позовних вимог наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступне.
20.06.2019 року між позивачем та відповідачем укладено так званий договір забезпечення виконання зобов`язання.
Під час укладення вказаного договору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначила громадянці ОСОБА_1 , та підтвердила інформацію, зазначену в об`яві, розміщенній в інтернет-ресурсі про те, що позивач має можливість придбати автомобіль марки Peugeut Expert, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кошти в розмірі 20 200 USD.
Під час укладення даного Договору ОСОБА_1 надали автомобіль на огляд, але під час підписання договору ОСОБА_1 було підписано роздрукований бланк договору, до якого пізніше, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було додатково внесено всі істотні умови договору, а саме - предмет лізингу, повну його вартість, тощо.
У відповідності до обумовленого заздалегідь, вартість була заповнена представником в розмірі 20 200 USD. ( п. 1 Договору) та надано на підпис ОСОБА_1 ..
Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж за договором фінансового лізингу від 26.09.2019року 15 882 грн.,00 копійок, про що вказано у п.1 Договору.
Позивач неодноразово зверталась до Відповідача телефоном за роз`ясненнями умов договору. З вимогами його виконати, проте умови договору виконані не були.
Згідно доданих доказів до позовної заяви позивач сплачувала кошти в рахунок попередньої оплати за автомобіль із реєстраційним номером НОМЕР_1 , проте, в договорі вказано автомобіль із реєстраційним номером НОМЕР_2 , таким чином позивач сплатила кошти в рахунок попередньої оплати за автомобіль, який не перебував у продажу та який вона не мала наміру придбавати.
У відповідності до ст. 12 Договору та ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» сторони мають право розірвати даний Договір та отримати сплачені кошти, до моменту отримання транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «Peugeut Expert», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст. 799 ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.
Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Крім того, як встановлено судом із змісту спірного договору від 20 червня 2019 року, укладеного між сторонами, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, звужені обов`язки лізингоодержувача, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
За змістом частин 1, 2 ст.16 цього Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
Суду не надано доказів, що фізичною особою-підприємцем було повернуто позивачу сплачені ним авансові платежі в розмірі 15 882,00 грн.
Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Суд, аналізуючи зміст спірного договору 20 червня 2019 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дає підстави прийти до висновку, що в договорі відсутні істотні умови договору, усувається відповідальність лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом; не надані права лізингоодержувача, як споживача, вимагати дострокового розірвання договору; передбачено покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору; звужені обов`язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України; вказаний договір не є нотаріально посвідченим; повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості; одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства; не визначено однозначно ціну предмету лізингу.
Таким чином, умови договору від 20 червня 2019 року є такими, що суперечать нормам ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.
Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, то суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч.3 ст. 23 ЦК України). Однак спосіб відшкодування моральної шкоди грішми не підміняє собою розуміння моральної шкоди як немайнової шкоди.
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Застосування правила статті 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини.
Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача частково та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України, а саме визнати договір 20 червня 2019 року недійним та стягнути сплачений позивачем платіж на виконання умов цього договору в розмірі 15 882,00 грн
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представництво в суді адвокат ОСОБА_3 здійснювала на підставі договору про надання правової допомоги від 11.11.2019 року.
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: акт №1 наданих послуг ( правової допомоги ) від 26.11.2019 року;
При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, той факт, що справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін та приходить до висновку щодо часткового стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплату судового збору в розмірі 393 гривні 57 копійок, що є пропорційною сумою розміру задоволенню позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання договору забезпечення виконання зобов`язання від 29 червня 2019 року недійсним, стягнення незаконно отриманих коштів та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати недійсним договір забезпечення виконання зобов`язання від 20 червня 2019 року, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: не встановлено, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - 15 882,00 гривні (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні, 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: не встановлено, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП : не встановлено , яка мешкає за адресою : АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 393 гривні 57 копійок.
Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП: не встановлено, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_3 моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не встановлено, мешкає за адресою: АДРЕСА_1
Повне рішення складено 14 травня 2020 року.
Суддя: Р. В. Дехта