Справа № 361/9045/19
Провадження № 2/361/1527/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 травня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом. У даній квартирі проживають двоє людей: вона та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач продав свою частину квартири своїй рідній сестрі ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири.

Однак, відповідач на даний час зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою.

Відповідач не сплачує комунальні послуги та в утриманні житла участі не бере, тому позивач змушена звернутися за захистом до суду.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку в квартирі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення у повному обсязі, надала пояснення аналогічні позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судове засідання треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1997 року, квартира АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності в рівних долях ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.12-15).

Згідно договору купівлі-продажу ј частини квартири від 15 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Савера Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за №2920, відповідач ОСОБА_2 продав свою ј частину спірної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 (а.с.7-9).

Право власності на ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10-11).

Згідно ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. При цьому, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Встановлено, що третя особа ОСОБА_3 набула право власності на частину спірної квартири в результаті її придбання згідно договору купівлі-продажу, який не визнано судом недійсним.

Таким чином, з моменту продажу частини спірної квартири право власності відповідача ОСОБА_2 є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування квартирою, яка нерозривно пов`язана із власністю.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування й розпорядження своїм майном. Власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном (391 ЦК України).

Правила ст. 150 ЖК України, визначають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є співвласниками спірної квартири, в якій відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованим і на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на нього відповідачем, й відповідно після припинення права користування спірною квартирою колишнім власником, чим порушує право власності позивача та третіх осіб, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користуватися житлом ґрунтується на вимогах закону.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , який є сусідом позивача, та ОСОБА_7 - колега по роботі, показали, що відповідач ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, позивач несе матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Також підлягає задоволенню позовна вимога про усунення перешкод користування власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на те, що даним рішенням відповідача ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що при зверненні позивача до суду з даним позовом, не було сплачено судовий збір.

Таким чином, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 350, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 шляхом зняття його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський