ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/409/19 Номер провадження 22-ц/814/1183/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області в складі судді Ощинської Ю.О. від 26 квітня 2019 року та додаткове рішення Пирятинського районного суду від 8 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору неукладеним, третя особа ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства КБ "Приватбанк", в якому просив визнати неукладеним кредитний договір №б/н від 22.12.2014 року про надання ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) кредиту у розмірі 1740 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.12.2014 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 1740 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з тим, на час укладання договору ОСОБА_2 мала неповну цивільну дієздатність, оскільки досягла лише повних 17 років і на укладення кредитного договору збанком необхідно було отримати згоду батьків.

Враховуючи укладення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, представник позивача просив визнати вказаний правочин недійсним у відповідності до вимог ч. 2 ст. 222 ЦК України.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано неукладеним кредитний договір №б/н від 22.12.2014 року про надання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 1740 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач за своїм віком не могла укласти кредитний договір, який не відноситься до дрібних побутових правочинів, без згоди батьків, що є окремою підставою для визнання його неукладеним в порядку ч.2 ст. 222 ЦК України.

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду від 8 травня 2019 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення разом з додатковим рішенням суду та постановити по справі нове рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Зокрема вказує, що суд не взяв до уваги клопотання банку про застосування строку позовної давності, оскільки договір було укладено 22.12.2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся в березні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки зазначає, що про існування кредитного договору від 22.12.2014 року вона дізналася лише з позову АТ КБ «Приватбанк», з яким банк звернувся до суду в листопаді 2018 року до неї, а отже не пропустила строк позовної давності, звернувшись до суду за захистом своїх прав в березні 2019 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 10.09.1997 року.

22 грудня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, було укладено кредитний договір б/н на суму 1740 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки.

Стаття ст. 32 ЦК України визначає неповну цивільну дієздатність фізичної особи у віці від 14 до 18 років, крім встановлених даною нормою випадків, та передбачає обов`язковість згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальників на вчинення нею інших правочинів.

Згідно ч.2 ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Визнаючи кредитний договір неукладеним в порядку ч.2 ст. 222 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на день укладення спірного договору ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) мала неповну цивільну дієздатність, а отже, не могла укласти кредитний договір без згоди батьків. В свою чергу, банк не переконався в обсязі цивільної дієздатності особи на час укладення договору про надання банківських послуг та уклав з неповнолітньою кредитний договір, який не належить до дрібних побутових правочинів, чим вийшов за межі цивільної дієздатності неповнолітньої особи.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині застосування наслідків пропуску строку позовної давності колегія суддів звертає увагу на наступне.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було подано відзив, в тексті якого малось прохання відмовити у задоволенні позовних вимог з застосуванням строку позовної давності.

Між тим, визнаючи обґрунтованими заявлені вимоги, судом першої інстанції не було звернуто належної уваги на вказане клопотання відповідача, у зв`язку з чим питання про застосування строку позовної давності фактично залишилось не вирішеним.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 43 ЦПК України учасники справи, мають, зокрема, право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно зі статтею 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві чи запереченні на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , свого повноліття досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22.12.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , було укладено спірний кредитний договір б/н на суму 1740 грн.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 28.09.2018 року, ОСОБА_2 зареєструвала 28.09.2018 року шлюб з ОСОБА_7 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Початок перебігу позовної давності для неповнолітньої особи починається від дня досягнення нею повноліття (ч.4 ст. 261 ЦК України), тобто в даному випадку з 14.06.2015 року, коли ОСОБА_2 досягла 18 річного віку.

Натомість з позовом до суду про захист своїх прав вона звернулася 25.03.2019 року, тобто з пропуском строку трирічної позовної давності з моменту набуття повноліття.

При цьому, необхідно брати до уваги обставини, з якими пов`язано порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 , а саме момент укладання оспорюваного договору - 22.12.2014 р., тобто дату його підписання позичальником (сам початок перебігу позовної давності обраховувати з моменту досягнення повнолітнього віку).

Матеріалами справи не доводиться факт відсутності підпису саме ОСОБА_2 на анкеті-заяві.

В ході розгляду справи позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про неналежність їй підпису в згаданій анкеті-заяві, тоді коли і сама позивач не заперечує факт підписання останньої та отримання нею кредитної картки «Універсальна», що є свідченням укладання сторонами оспорюваного договору.

Таким чином, порушення прав та інтересів неповнолітньої мало місце саме під час укладання кредитного договору, про що достовірно їй було відомо.

Посилання відповідача ОСОБА_2 про те, що вона дізналася про існування спірного правочину лише після звернення банка до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості в листопаді 2018 року, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору неукладеним, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи.

Так, в позовній заяві ОСОБА_2 не заперечувала укладення договору, зазначаючи при цьому, що на той час досягла лише повних 17 років.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що протягом 2015-2018 років ОСОБА_2 як витрачала кредитні кошти, так і вносила останні на погашення заборгованості, тобто достеменно знала про існування кредитного договору.

За вказаних обставин, у колегії суддів відсутні належні та переконливі докази про необхідність обраховувати перебіг позовної давності з листопада 2018 року, тобто з часу пред`явлення банком позову про стягнення заборгованості з позивача як боржника по кредитному договору, оскільки нею не заперечується сам факт укладання останнього в грудні 2014 року.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про застосування строків позовної давності до пред`явлених адвокатом Ковтун М.В. в інтересах ОСОБА_2 вимог та відмови в їх задоволенні на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції як постановлене з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову внаслідок сплину строку позовної давності.

З огляду на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, підлягає скасуванню також і додаткове рішення суду про розподіл судових витрат та стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2019 року та додаткове рішення Пирятинського районного суду від 8 травня 2019 року скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору неукладеним - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.