Ухвала

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 450/809/19

провадження № 61-7749ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чубика Богдана Григоровича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Слиш Любомир Теодорович, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за правом представлення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області (далі - Давидівська ОТГ), в якому просила суд визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за правом представлення право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтувала тим, що є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_3 , який був рідним братом її батька. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на житловий будинок разом із земельною ділянкою та розміщеними на ній господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Довідкою Давидівської ОТГ встановлено, що спадкодавець до дня смерті проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_2 . У 2016 році у зв`язку з утворенням вулиць в АДРЕСА_1 . Спадкоємців першої черги після смерті дядька немає, оскільки він не був одружений, дітей не мав. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , тому після відкриття спадщини вона, як спадкоємець в порядку спадкування за законом третьої черги спадкування за правом представлення, звернулась до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Слиш Л. Т. із заявою про прийняття спадщини та відповідними наявними документами, де заведена спадкова справа. Листом від 12 лютого 2019 року приватний нотаріус Слиш Л. Т. повідомив спадкоємця, що не може видати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на вище зазначене спадкове майно.

Рішенням Пустомитівського районного суду м. Львова від 11 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що на момент своєї смерті ОСОБА_3 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 не оформив, як і не почав процедуру такого оформлення. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Тому вказаний житловий будинок не входить до складу спадщини, після його смерті і на такий не може претендувати позивач у порядку спадкування за правом представлення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чубика Б. Г. залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

05 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чубика Б. Г. із застосування засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційного скаргою на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2020 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що подана касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України,Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чубика Богдана Григоровича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко