Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Аксьоноввй О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа ТОВ ЗМБТІ, про визнання права власності на майно в порядку спадкування ,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 ,після його смерті відкрилася спадщина за законом,до складу спадщини входить житловий будинок АДРЕСА_1 ,який спадкодавець ОСОБА_3 успадкував після смерті матері ОСОБА_4 .

Позивач прийняла спадщину ,звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса Хамули Н.Г.у встановлений законом строк

Постановою нотаріуса від 11.10.2019 р.позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд на підставі ст.1217,1258,1268-1270 ЦК України визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 21.11.2019 р.було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.02.2020 р.замінено первісного відповідача Запорізьку міську раду належним відповідачем ОСОБА_2 .

Відзиву на позов відповідачем не надано.

В судове засідання позивач надала заяву,у які підтримала позов з наведених у ньому підстав та просила задовольнити у повному обсязі,розглянувши справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не з`явився,зареєстроване місце проживання (перебування)відповідача являється місцем його проживання та судова кореспонденція вручена відповідачу під розписку,вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи.

Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом поданого ОСОБА_1 позову є захист майнових прав спадкоємця після завершення нотаріальної процедури оформлення спадщини за законом.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 17.05.1956 р., ОСОБА_5 була надана земельна ділянка площею 416 кв.м.у АДРЕСА_2 ,про що надана копія договору(а.с.9-11).

Актом від 22.10.1957 р.житловий будинок індивідуального будівництва був прийнятий в експлуатацію,про що надана копія акту(а.с.12-14).

Висновком про реєстрацію домоволодіння від 06.05.1959 р.ТОВ ЗМБТІ вказане домоволодіння підлягає реєстрації на праві особистої власності за ОСОБА_6 (а.с.8).

Як передбачалося ст.1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р.»Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»,що втратив чинність 22.02.1988 р.,і прийнятою відповідно до цього указу Постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р.»Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р.»Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»,кожен громадянин мав право збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті,так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26.08.1946 р.передбачалося,що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст,селищ,держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування,а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки,споруди регулювалася підзаконними нормативними актами,зокрема,такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР,затверджена заступником міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р.і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р.№ 56,Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,затверджене наказом Міністра юстиції України від 07.02.2022 р.№ 7/5 і зареєстрованим у Мінюсті 18.02.2002 р.за № 157/6445(із змінами).

Зазначені правові акти,які були чинні на час будівництва спірного будинку,передбачали державну реєстрацію будівель,споруд,державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно,проте не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок у забудовника з проведенням його реєстрації.

Відтак,відповідно до положень ЦК УРСР 1963 р.,який регулював відповідні правовідносини,виникнення права власності у ОСОБА_6 на момент закінчення будівництва спірного будинку не залежало від державної реєстрації цього права,питання узаконення будівель відносилось до компетенції виконкомів місцевих Рад.

Враховуючи,що спірний будинок був зведений на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці,прийнятий в експлуатацію та виконкомом місцевої ради прийнято рішення про оформлення на нього права власності за ОСОБА_6 ,суд дійшов до висновку,що остання набула право власності на спірний будинок з підстав,передбачених чинним законодавством на час завершення його будівництва.

Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 30.09.2019 р.№ П-1154, інформація про перейменування кварталу АДРЕСА_5 відсутня.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла ,відкрилася спадщина за законом,до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Як передбачено ст.4 ЦК України(в ред.1963р.),який був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ,підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.525 цього ж Кодексу встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Як передбачено ст.524 цього Кодексу,спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов`язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.529 ЦК України(в ред.1963р.),при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти(у тому числі усиновлені),подруг та батьки (усиновлювачі)померлого.

Онуки та правнуки спадкодавця являються спадкоємцями за законом,якщо на час відкриття спадщини помер той з батьків,хто був би спадкоємцем,вони спадкують порівну у тій частці,яка належала б при спадкуванні за законом їх померлому батьку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 ,син спадкодавця ОСОБА_6 ,а відтак ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 ,оскільки на час відкриття спадщини помер син спадкодавці,який був би спадкоємцем.

З матеріалів спадкової справи № 1089 до майна померлої ОСОБА_6 , ОСОБА_2 як син спадкодавця ОСОБА_6 06.11.2003 р.подав до П`ятої Запорізької державної нотконтори заяву про прийняття спадщини після смерті матері,іншим спадкоємцем зазначив ОСОБА_1 по праву представництва померлого батька ОСОБА_3 .

Документально права спадкоємця ОСОБА_2 не оформив.

З матеріалів спадкової справи № 68/2017 встановлено,що ОСОБА_1 03.07.2017 р.звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г.із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 ,до складу якої входить спірний житловий будинок.

Відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595,свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Згідно п.4.15 ,4.18 цього ж Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину може бути вчинена нотаріусом після перевірки правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві з витягом з Реєстру прав власності.

Як передбачено ст.49 Закону України «Про нотаріат»,главою 13 розділу 1 вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,якщо не подано документи,необхідні для її вчинення.

Постановою нотаріуса від 11.10.2019 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав,що правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю ОСОБА_3 відсутній.

Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину,якою завершена процедура нотаріального розгляду її заяви про це,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на успадкований будинок,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно.

Водночас,для визнання за позивачкою права власності на успадкований будинок в цілому передбачених законом підстав немає,оскільки це майно входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 ,спадщина була прийнята також іншим спадкоємцем ОСОБА_2 та належить йому і позивачці у рівних частках,тому за ОСОБА_1 суд визнає право власності на Ѕ частину цього будинку.

На підставі ст.ст.16 ЦК України,ст..4,524,529 ЦК України(в редакції 1963 р.),ст. ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279,280 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,право власності на Ѕ (одну другу) частку житлового будинку ,який розташований за адресою АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко