Справа № 752/2050/18
Провадження № 4-с/752/107/20
У Х В А Л А

іменем України

15 квітня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка Максима Олександровича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила:

-скасувати постанову від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60278668, винесену старшим державним виконавцем Голосіївського районного управління юстиції Шевченком М.О.;

-скасувати постанову від 11.10.2019 року про стягнення виконавчого збору, винесену старшим державним виконавцем Голосіївського районного управління юстиції Шевченком М.О. у виконавчому провадженні № 60278668;

-скасувати постанову від 11.10.2019 року про стягнення виконавчих витрат, винесену старшим державним виконавцем Голосіївського районного управління юстиції Шевченком М.О. у виконавчому провадженні № 60278668;

-скасувати постанову від 11.10.2019 року про арешт коштів, винесену старшим державним виконавцем Голосіївського районного управління юстиції Шевченком М.О. у виконавчому провадженні № 60278668;

-скасувати постанову від 11.10.2019 року про накладення арешту на все майно боржника, винесену старшим державним виконавцем Голосіївського районного управління юстиції Шевченком М.О. у виконавчому провадженні № 60278668;

-зняти арешт з усіх рахунків та майна, що належить їй - ОСОБА_1 та її матері - ОСОБА_2 , надати можливість продажу майна для добровільного погашення заборгованості в сумі 30 310,25 грн., встановивши додатковий термін для виконання цього зобов`язання;

-притягнути старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. до відповідальності за умисні злочинні дії з метою позбавлення її та її сім`ї грошових коштів та майна, зобов`язати старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. письмово та публічно вибачитись перед нею за його образи на її адресу, що вона шахрайка.

В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що оскаржувані постанови винесені з повним порушенням вимог законодавства, останніми порушені не лише її права, але й права члені її родини, котрі взагалі не є сторонами спору, внаслідок чого її та членів її сім`ї поставлено у складене матеріальне становище.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд на 16.01.2020 року (а.с. 78).

16.01.2020 року справа розглядалась, судовий розгляд відкладено на 15.04.2020 року (а.с. 84).

Заявник в судове засідання 15.04.2020 року не з`явилась, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлялась в установленому порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Старший державний виконавець Голосіївського районного управління юстиції Шевченко М.О. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлялась в установленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. 20.01.2020 року від останнього до суду надійшли заперечення на скаргу, в яких просив суд відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а також те, що 25.11.2019 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти, яких достатньо для повного погашення заборгованості, у зв`язку із чим 26.11.2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій пунктом другим зазначено припинення арешту майна та коштів боржника.

Заінтересована особа - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало заяву про відкладення розгляду скарги у зв`язку із карантинними заходами.

Заінтересована особа - «Київенерго» в судове засідання не з`явилась, до суду процесуальних заяв та заперечення проти скарги не подала.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням вказаних положень цивільного процесуального законодавства, суд розглядає справу за відсутності учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

06.04.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 752/2050/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості в розмірі 27 377,23 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2019 року замінено стягувача ПАТ «Київенерго» його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

01.10.2019 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення суду.

11.10.2019 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного управління юстиції Шевченком М.О. на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 602748668 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості в розмірі 27 377,23 грн., зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. від 11.10.2019 року у відповідності до ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 2 737,72 грн.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. від 11.10.2019 року у відповідності до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 195,30 грн.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. від 11.10.2019 року у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. від 11.10.2019 року у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (ст. 13 Закону).

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, судових наказів.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. ч. 1,2 ст. 12 Закону).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч. 1 ст. 28 Закону).

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

З огляду на викладене, проаналізувавши матеріали скарги та доводи заявника, суд надійшов до висновку про недоведеність останніх в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України та про відсутність будь-яких порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця при винесенні 11.10.2019 року постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано Розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Проте, на думку суду, заявником не доведено в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, яким саме чином порушуються її права, як боржника у виконавчому провадженні, винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат від 11.10.2019 року.

Так само, на думку суду, не спростовано заявником невідповідність дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадженні» при винесенні 11.10.2019 року постанов про арешт майна та коштів боржника, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ст. 18 Закону).

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність і правомірність оскаржуваних заявником постанов про накладення арешту на все майно та арешт коштів боржника.

На думку суду, накладення арешту на майно боржника та його кошти відповідає суті і меті виконавчого провадження, такі дії спрямовані на виявлення всього майна боржника, що є і правом і обов`язком виконавця. Накладення арешту фактично після відкриття виконавчого провадження і терміновість таких дій відповідає меті інституту примусового виконання рішення суду. Той факт, що арешт накладено на все майно боржника, не є порушенням закону, тим більше враховуючи, що виконавцем вжиті заходи у законний спосіб. При цьому суд також враховує, що оскаржуваною постановою не порушено законні інтереси заявника, які мають бути направлені на своєчасне виконання судового рішення. Той факт, що накладення арешту майна боржника створило певні незручності для нього, не може розглядатись як порушення прав особи. Таким чином, судом не встановлено протиправності чи незаконності в діях старшого державного виконавця Шевченка М.О. при винесенні оскаржуваних постанов, тому скарга в цій частині є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

При цьому суд також враховує, що заявник не надав доказів на підтвердження того, що внаслідок оскаржуваних дій виконавця були накладені арешти на майно боржника, яке б суттєво за своєю вартістю перевищувало суму боргу. Тому підстав вважати, що вжиті виконавцем заходи були надмірними і неспівмірними (що могло б дати підстави для скасування арешту з частини майна) суд не вбачає.

Також, судом не надано доказів стосовно того, що оскаржуваними постановами накладено арешт на рахунки, на котрі його накладення заборонено законом.

Що стосується вимог про притягнення старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. до відповідальності за умисні злочинні дії з метою позбавлення її та її сім`ї грошових коштів та майна, та зобов`язання старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. письмово та публічно вибачитись перед нею за його образи на її адресу, що вона шахрайка, то суд виходить з того, що є необґрунтованими, оскільки в даному випадку боржник скористався своїм правом на звернення до суду зі скаргою у відповідності до Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», що виключає компетенцію суду про притягнення до відповідальності за умисні злочинні дії. Крім того, вказані вимоги заявка не доведені останньою належними та допустимими доказами, як того вимагає ЦПК України.

Вимоги заявника про захист прав та інтересів її матері - ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню в рамках даної справи з огляду на їх недоведеність в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тому, оскільки заявник не надала суду доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України про те, що оскаржувані постанови були прийняті не у відповідності до закону, не в межах повноважень державного виконавця та з порушенням її прав, не надала доказів щодо неправомірності дій державного виконавця, суд не вбачає законних підстав для задоволення скарги.

При цьому надані заявником копії проїзних документів, виписок по картках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , довідки та виписки про стан здоров`я ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_4 , вказаних висновків суду не спростовують (а.с. 53, 59-61, 63-64).

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка М.О. від 26.11.2019 року у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 752/2050/18, виданого 06.04.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості в розмірі 27 377,23 грн., закінчено, припинено чинність арешту майна боржника, арешту коштів боржника, які накладені постановами № 60278668 від 11.10.2019 року, та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного управління юстиції Шевченка Максима Олександровича, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко