Дата документу 13.05.2020 Справа № 332/3619/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/3619/19 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Провадження №22-ц/807/1501/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, яку в подальшому уточнив в частині визначення належного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року, яка набрала законної сили 15 січня 2013 року, по справі № 8-а-1/11 зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, здійснити перерахунок та виплату позивачеві додаткової пенсії за віком, починаючи з 07 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням різниці, що була вже виплачена.

Відповідачем було здійснено позивачу перерахування пенсії у відповідності з вказаним рішенням суду на суму 1 474,77 грн., що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя від 10 лютого 2014 року № 7/В-9.

Однак грошові кошти, що були нараховані на виконання вказаного рішення суду не були виплачені на користь ОСОБА_1 .

Також, постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили 25 грудня 2014 року, по справі № 332/4812/14-а зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії (по інвалідності) у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком починаючи з 25 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням різниці, що була уже виплачена та виплату додаткової пенсії у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 25 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням різниці, що була уже виплачена.

Відповідачем було здійснено позивачу перерахунок пенсії у відповідності з вказаним рішенням суду та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 24 482,98 грн., що підтверджується листом відповідного управління.

Однак, сума заборгованості, нарахована за рішенням суду так і не була фактично виплачена

ОСОБА_1 ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з тим, що грошові кошти за рішеннями суду не були йому виплачені, наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних за період з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року, та за період з 25 грудня 2014 року по 30 квітня 2019 року відповідно до наведених позивачем розрахунків, в загальному розмірі 33 771,85 грн.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд:

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 369,90 грн. та три проценти річних - 278,31 грн. за період з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року на суму, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року по справі № 8-а-1/11, а також нараховані інфляційні втрати у розмірі 27 930,12 грн. та три проценти річних - 3 193,52 грн. за період з 25 грудня 2014 року по 30 квітня 2019 року на суму, нарахованої на виконання постанови Заводського районного сущу м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року по справі № 332/4812/14-а, що у загальній сумі становить 33 771,85 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні його позовних вимог, не врахував, що грошовим вважається будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, а тому дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України. При цьому, суд не врахував, що договір є не єдиною підставою виникнення грошового зобовязання, а тому відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору не перешкоджає застосуванню відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Крім того, відповідач не заперечував наявність заборгованості зі сплати гршових коштів перед позивачем. Посилання відповідача на неможливість сплати боргу у звязку з відсутністю коштів, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошвого зобов`язання.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено законне та обгрунтовне рішення, а доводи апеляційної скрги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання ними судової повістки ( а.с. 90, а.с. 101) до апеляційного суду не з`явилися.

На адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій він прохає розглядати справу за його відсутності. На задоволенні апеляційної скарги наполягає. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 102 ).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. При цьому судом зазначено, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року та постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від від 09 жовтня 2014 року питання про стягнення будь-яких грошових коштів не вирішувалося, а тому відсутні підстави для засосування статті 625 ЦК України, яка підлягаєє застосуванню до грошових зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Судом установлено, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року, у справі № 8-а-1/11 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 07 квітня 2011 року. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії додаткової пенсії, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожиткового мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», починаючи з 07 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. (а.с. 12-13).

Увалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському район м. Запоріжжя залишено без задоволення, постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року залишено без змін. (а.с. 14).

08 травня 2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист на виконання рішення по справі № 8-а-1/11, який було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.15).

Листом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя від 10 лютого 2014 року № 7/В-9 встановлено, що на виконання судового рішення, ухваленого у справі № 8-а-1/11, позивачу було нараховано доплату у розмірі 1 474,77 грн. Проте, вказане грошове зобов`язання відповідач не виконав та не виплатив позивачу зазначену суму грошових коштів.(а.с.16).

09 жовтня 2014 року, Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/4812/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, винесено постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 як інваліду 2 групи державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст.ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 6-8).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському район м. Запоріжжя залишено без задоволення, постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року залишено без змін. (а.с. 8-зворот-9).

27 січня 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист на виконання рішення по справі № 332/4812/14-а, який було повернуто стягувачу 23 червня 2015 року на підставі п.9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 10).

Листом Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 15 листопада 2018 року № 733/В-9, встановлено, що на виконання рішення суду, ухваленого у справі № 332/4812/14-а, позивачу було нараховано доплату у розмірі 24 482,98 грн. Проте, вказане грошове зобов`язання відповідач не виконав та не виплатив позивачу зазначену суму грошових коштів (а.с.11).

На момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом вказані кошти йому не виплачені.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 25 грудня 2014 року по 30 квітня 2019 року, а також нарахованих за період з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року за невиконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, нарахованих на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року, на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

У зазначеній справі, установлено, що згідно з листом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя від 10 лютого 2014 року № 7/В-9 на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року був проведений перерахунок пенсії позивача за період з 07 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року та донарахована суму у розмірі 1474.77 грн ( а.с. 16).

Листом Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 15 листопада 2018 року № 733/В-9 на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року був проведений перерахунок пенсії позивача за період з 25 березня 2014 року по 02 серпня 2014 року нараховано 24482.98 грн. ( а.с. 11).

Однак, вказане грошове зобов`язання відповідач не виконав та не виплатив позивачу зазначену суму грошових коштів.

Водночас, суд першої інсанції на вказані норми матеріального права уваги не звернув та не врахував, що відповідач порушив грошове зобов`язання, а тому дійшов помилкового висновку про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Така правово позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року ( справа № 331/6352/16-ц), постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року (справа 3335/10856/16-ц).

Відповідно до статті 3 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Інфляційне збільшення боргу рахується за формулою: сума боргу ? процент інфляції.

Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року невиконане грошове зобов`язання становить 1474.77 грн період нарахування з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року, кількість днів прострочення - 2296.

Індекс інфляції становив: січень 2013 - 100.2, лютий 2013 - 99.9, березень 2013 - 100.0, квітень 2013 - 100.0, травень 2013 - 100.1, червень 2013 - 100.0, липень 2013 - 99,9, серпень 2013 - 99.3, вересень 2013 - 100.0, жовтень 2013 - 100.4, листопад 2013 - 100.2, грудень 2013 - 100.5, січень 2014 100.2, лютий 2014 - 100.6, березень 2014 - 102.2, квітень 2014 - 103.3, травень 2014 - 103.8, червень 2014 - 101.0, липень 2014 - 100.4, серпень 2014- 100.8, вересень 2014 - 102,9, жовтень 2014 - 102.4, листопад 2014 - 101.9, грудень 2014 103.0, січень 2015 103.1, лютий 2015 - 105,3, березень 2015 - 110.8, квітень 2015 - 114.0, травень 2015 -102.2, червень 2015 - 100.4, липень 2015 - 99.0, серпень 2015 -99.2, вересень 2015 - 102.3, жовтень 2015 - 98.7, листопад 2015- 102.0, грудень 2015- 100.7, січень 2016 - 100.9, лютий 2016 - 99.6, березень 2016 101.0, квітень 2016 -103.5, травень 2016 - 100.1, червень 2016 - 99.8, липень 2016 - 99.9, серпень 2016 - 99.7, вересень 2016- 101.8, жовтень 2016- 102.8, листопад 2016- 101.8, грудень 2016 - 100.9, січень 2017 - 101.1, лютий 2017 - 101.0, березень 2017 - 1018, квітень 2017 - 100.9, травень 2017 - 101.3, червень 2017 - 101.6, липень 2017 - 100.2, серпень 201799.9, вересень 2017 - 102.0, жовтень 2017 - 101.2,листопад 2017 - 100.9, грудень 2017 - 101.0, січень 2018 - 101.5, лютий 2018 - 100.9, березень 2018 - 101.1, квітень 2018 - 100.8, травень 2018 - 100.0, червень 2018 - 100.0, липень 2018 - 99.3, серпень 2018 - 100.0, вересень 2018 - 101.9, жовтень 2018 - 101.7, листопад 2018 - 101.4, грудень 2018 - 100.8, січень 2019 - 101.0, лютий 2019 - 100.5, березень 2019 - 100.9, квітень 2019 - 101.0.

Загальна сума боргу з інфляційними втратами становить 3844.67 грн

Згідно з наданого позивачем розрахунку з врахуванням вищезазначених індексів інфляції сума інфляційних втрат за період з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року становить 2 369,90 грн ( 3844.67-1474.77).

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році).

З урахуванням того, що сума заборгованості за невиконаною постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року дорівнює 1474,77грн., кількість днів прострочення становить 2296 днів (з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року), то розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 278,31 грн.

Таким чином, нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати та три проценти річних за період з 15.01.2013 по 30.04.2019 становлять 2648.21 грн (2369.90+278.31).

Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2014 року не виконане грошове зобов`язання відповідач перед позивачем становить 24482.98 грн, кількість днів прострочення становить 1587, період з 25.12.2014 по 30.04.2019.

Індекс інфляції становив: грудень 2014 - 103.0, січень 2015- 103.1, лютий 2015 - 105,3, березень 2015 - 110.8, квітень 2015 - 114.0, травень 2015 -102.2, червень 2015 - 100.4, липень 2015 - 99.0, серпень 2015 -99.2, вересень 2015 - 102.3, жовтень 2015 - 98.7, листопад 2015- 102.0, грудень 2015- 100.7, січень 2016 - 100.9, лютий 2016 - 99.6, березень 2016 101.0, квітень 2016 -103.5, травень 2016 - 100.1, червень 2016 - 99.8, липень 2016 - 99.9, серпень 2016 - 99.7, вересень 2016- 101.8, жовтень 2016- 102.8, листопад 2016- 101.8, грудень 2016 - 100.9, січень 2017 - 101.1, лютий 2017 - 101.0, березень 2017 - 1018, квітень 2017 - 100.9, травень 2017 - 101.3, червень 2017 - 101.6, липень 2017 - 100.2, серпень 201799.9, вересень 2017 - 102.0, жовтень 2017 - 101.2,листопад 2017 - 100.9, грудень 2017 - 101.0, січень 2018 - 101.5, лютий 2018 - 100.9, березень 2018 - 101.1, квітень 2018 - 100.8, травень 2018 - 100.0, червень 2018 - 100.0, липень 2018 - 99.3, серпень 2018 - 100.0, вересень 2018 - 101.9, жовтень 2018 - 101.7, листопад 2018 - 101.4, грудень 2018 - 100.8, січень 2019 - 101.0, лютий 2019 - 100.5, березень 2019 - 100.9, квітень 2019 - 101.0.

Загальна сума боргу з інфляційними втратами становить 52413.10 грн.

Інфляційні втрати за період з 25.12.2014 по 30.04.2019 становлять 27930.12 грн (52413.10-24482.98).

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році).

З урахуванням того, що сума грошового зобов`язання за невиконаною постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року становить 24482, 98 грн., кількість днів прострочення становить 1587 днів (з 25 грудня 2014 року по 30 квітня 2019 року), то розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 3193,52 грн.

Таким чином, нараховані на суму заборгованості інфляційні втрати та три проценти річних за період з 25.12.2014 по 30.04.2019 року становлять 31123.64 грн (27930.12+ 3193.52).

Загальна сума заборгованості становить 33771.85 грн (2648.21 грн + 31123.64 грн).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з розрахунками позивача, викладених в позовній заяві, оскільки вони здійсненні відповідно до вимог законодавства, узгоджуються з матеріалами справи, а тому відсутні підстави для їх неврахування апеляційним судом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасуанню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору був звільнений, тому з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн., а всього 1921 грн. 00 коп.

Беручи до уваги все вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2020 у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

() на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три проценти річних за період з 15 січня 2013 року по 30 квітня 2019 року нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2011 року у розмірі 2648.21 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

() на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три проценти річних за період з 25 грудня 2014 року по 30 квітня 2019 року нараховані на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у розмірі 31123.64 грн.

Всього стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три проценти річних у розмірі 33771.85 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн., а всього 1921 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 15 травня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.