Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 408/1847/16-ц

провадження № 61-44144св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»,

третя особа - Первинна Профспілкова організація незалежної профспілки міста Свердловська на відокремленому підприємстві Шахта «Червоний партизан» Державного підприємства «Свердловантрацит»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року в складі судді Соболєва Є. О. та постанову Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Орлова І. В., Авалян Н. М., Кострицького В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ «Свердловантрацит») про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 07 травня 2002 року він перебував у трудових відносинах з ДВАТ ДП шахта «Червоний партизан» та працював електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем. 29 грудня 2011 року переведений до ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» шахта «Червоний партизан».

Наказом від 01 лютого 2016 року № 124-к його звільнено за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з перебуванням на робочому місці в нетверезому стані 26 січня 2016 року. З цим наказом у належний спосіб його було ознайомлено лише 29 лютого 2016 року.

Вважає, що викладені в наказі обставини його звільнення не відповідають дійсності, наказ виданий із порушенням норм трудового законодавства, оскільки 26 січня 2016 року згідно графіка роботи у нього був вихідний день. Того ж дня близько 15-00 год. йому зателефонував керівник та запросив зайти до нього, прийшовши об 18-00 год. до кабінету свого керівника, останній повідомив йому про необхідність виходу на роботу в цей день. Враховуючи те, що з відповідним наказом він не був ознайомлений та відповідач не погодив із профспілковою організацією свій намір щодо його відзиву з вихідного дня, він відмовився виходити на роботу.

Після цього, шляхом обману працівники ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» змусили його здійснити обстеження за допомогою алкотестера, яке проведено із порушенням (насадка не була розпакована при позивачеві, медичний працівник на момент обстеження був відсутній). За наслідками обстеження прилад алкотестера видав показники, що зазначали про стан сп`яніння позивача, про що працівниками відповідача складено акт.

28 та 29 січня 2016 року позивач за графіком здійснював вихід на роботу, а з 01 лютого 2016 року до 29 лютого 2016 року знаходився у відпустці, під час якої дізнався про звільнення, яке було проведене без попередньої згоди профспілки, членом якої він є.

Позивач також зазначив, що протиправними діями відповідача, невиконанням останнім вимог законодавства йому завдано моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача та власної незахищеності за наслідками невиконання відповідачем вимог законодавства; у нехтуванні відповідачем прав позивача на відпустку, заробітну плату та інші виплати.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнень своїх вимог позивач просив визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України; визнати незаконним наказ про звільнення від 01 лютого 2016 року № 124-к; поновити його на роботі з внесенням відповідних записів до трудової книжки; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49 157,00 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн та компенсацію моральної шкоди - 5 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України згідно з наказом від 01 лютого 2016 року № 124-к по відокремленому підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем під землею.

Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на користь ОСОБА_1 45 947,64 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, 3 000,00 грн витрат на правову допомогу, а всього ? 53 947,64 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача проведене без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації та вищого виборного органу цієї профспілки. При цьому суд вважав, що строк на звернення з позовом про поновлення на роботі не пропущено, оскільки відсутні відомості про вручення ОСОБА_1 наказу про звільнення. Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн, суд виходив із того, що незаконним звільненням позивачу були завдані моральні страждання, які виразились у переживанні з приводу втрати заробітку, тим більше на тимчасово окупованій території.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 29 листопада 2016 року рішення місцевого суду змінено, доповнено резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту: «Поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовом до суду» та зменшено суму стягнутої з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 5 000,00 грн до 500,00 грн, загальної суми з 53 947,64 грн до 46 447,64 грн, судового збору з 2 204,80 грн до 1 901,64 грн.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року в частині стягнення з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» витрат на правову допомогу у сумі 3 000 грн скасовано та в цій частині постановлено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у стягненні цих витрат. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення районного суду та вирішуючи питання поновлення строку звернення ОСОБА_1 за вирішенням трудового спору, апеляційний суд виходив з того, що останній проживає на території, де здійснюється антитерористична операція, приймання та доставка поштових відправлень на цій території державним підприємством «Укрпошта» з 27 листопада 2014 року не здійснюється, а тому позивач не мав можливості своєчасно звернутися до суду із указаним позовом.

Зменшуючи розмір стягнутої з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при визначенні такого розміру суд першої інстанції не врахував, що звільнення позивача є незаконним у зв`язку з порушенням процедури звільнення, в той час як встановлено факт перебування позивача 26 січня 2016 року на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 26 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції виходив із того, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не врахував, що при виявленні в суді факту звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації суд не вправі поновити працівника на роботі, якщо немає інших порушень трудового законодавства, які дають підстави на його поновлення на роботі. Час одержання такої згоди є елементом порядку звільнення, порушення якого не тягне поновлення працівника на роботі.

Тобто апеляційний суд встановивши, що позивач є членом виборного органу профкому первинної профспілкової та відповідач із поданням про надання згоди на його звільнення за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України до первинної профспілкової організації НПМС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» не звертався і попередню згоду на звільнення ОСОБА_1 не отримав, апеляційний суд вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України не виконав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що на виконання постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року до Апеляційного суду Луганської області 08 травня 2018 року надійшов протокол № 4 засідання профспілкового комітету незалежної профспілки міста Свердловська на відокремленому підприємстві Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України. Оскільки згоду на звільнення ОСОБА_1 , який є членом виборного органу діючої на підприємстві профспілки не отримано, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про необхідність поновлення позивача на роботі.

При цьому порушення трудових прав безсумнівно спричинило позивачу моральні страждання, а тому виходячи з вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно визначив розмір грошового відшкодування у сумі 5 000,00 грн. Апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо доведеності суми відшкодування моральної шкоди, що відповідає моральним стражданням, які заподіяні позивачу незаконним звільненням з роботи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди в порушення вимог статті 233 КЗпП України не взяли до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення його на роботі.

При цьому, погодившись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд не доповнив його резолютивну частину абзацом щодо поновлення ОСОБА_1 строку звернення з позовом до суду. Проігнорувавши висновки Верховного Суду, що містяться в постанові від 30 січня 2018 року, в порушення вимог частини п`ятої статті 411, статті 417 ЦПК України, апеляційний суд не отримав згоди/відмови на звільнення працівника від вищого виборного органу професійної спілки та не мотивував невиконання вказівок суду касаційної інстанції, пославшись лише на недопустимий доказ - протокол засідання первинної профспілкової організації незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» від 08 квітня 2018 року № 4, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України.

Крім того, не зважаючи на надання відповідачем належних та допустимих доказів про поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд безпідставно не закрив провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (відсутній предмет спору).

Ухвалюючи рішення про відшкодування позивачу моральної шкоди, суди не виконали вимог пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 та не з`ясували обов`язкові підстави для її відшкодування.

Суди без належного документального підтвердження стягнули з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, а задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди не навели в рішеннях розрахунки, з яких виходили при визначенні сум, що підлягають сплаті, з огляду на те, що справляння та сплата обов`язкових податків і зборів з громадян є обов`язком роботодавця та працівника.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 16 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 липня 2002 року ОСОБА_1 прийнято на роботу електрослюсарем 3-го розряду Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Червоний партизан» з повним робочим днем під землею.

29 грудня 2011 року ОСОБА_1 переведено до відокремленого підрозділу «Шахта «Червоний Партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит».

Наказом ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» від 01 лютого 2016 року № 124-к позивача звільнено з роботи за пунктом сьомим частини першої статті 40 КЗпП України, а саме за появу 26 січня 2016 року на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 є членом виборного органу профкому первинної профспілкової організації НПМС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит». Дана профспілкова організація зареєстрована відповідно до вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», діяла та діє на ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит».

Оригінали документів щодо обставин прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 були вилучені у представника ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» невідомими особами 26 вересня 2016 року, по вказаному факту відповідач направив заяву до поліції.

Наказом директора ВП «Шахта «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» від 17 жовтня 2016 року № 1267-к скасовано наказ від 01 лютого 2016 року № 124-к про звільнення ОСОБА_1 з поновленням останнього на роботі з 01 лютого 2016 року.

Під час апеляційного розгляду сторони визнали обставини того, що посадові особи відповідача з 18 березня 2017 року не мають доступу до документації та не здійснюють оперативне управління розташованим на території міста Довжанськ (Свердловськ) Луганської області Відокремленим підрозділом «Шахта «Червоний Партизан»».

На виконання постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року до Апеляційного суду Луганської області 08 травня 2018 року надійшов протокол засідання профспілкового комітету незалежної профспілки міста Свердловська на відокремленому підприємстві Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення- без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно із частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до вимог частини третьої статті 252 КЗпП України, статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

За частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

На виконання постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року до Апеляційного суду Луганської області 08 травня 2018 року надійшов протокол засідання профспілкового комітету незалежної профспілки міста Свердловська на відокремленому підприємстві Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України.

У протоколі зазначено, що 26 та 27 січня 2016 року згідно графіка роботи у ОСОБА_1 були вихідними днями, до роботи його мали право залучити не раніше ніж через добу відповідно до положень статті 59 КЗпП України, наказ про вихід на роботу в вихідний день 26 січня 2016 року ОСОБА_1 не був пред`явлений, відповідний дозвіл на роботу в вихідний день профспілкою не надавався, прилад алкотестер використовувався незаконно у відсутність медичної сестри, ОСОБА_1 звільнений з роботи під час перебування у відпустці, відкликання з відпуски та її анулювання не узгоджено в профспілкою, членом якої є працівник.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства, у відсутність згоди профспілки на звільнення, що є підставою для його поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір моральної шкоди суди, суди виходячи з вимог розумності та справедливості, дійшли обґрунтованого висновку, що розмір грошового відшкодування у сумі 5 000,00 грн відповідає моральним стражданням, які заподіяні позивачу незаконним звільненням з роботи.

Доводи касаційної скарги щодонеправильного вирішення судами справи в частині поновлення позивачу строку звернення до суду з відповідним позовом не заслуговують на увагу.

Судами встановлено, що позивач звільнений з роботи 01 лютого 2016 року, до суду з відповідним позовом про поновлення на роботі звернувся 29 березня 2016 року, тобто з пропуском встановленого частиною першою статті 223 КЗпП України строку. Однак суди, вирішуючи вказане питання, цілком обґрунтовано виходили з того, що за відсутності відомостей про вручення позивачу наказу про його звільнення не можна стверджувати, що ОСОБА_1 зневажливо ставився до питання про захист своїх прав та пропустив місячний строк на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. При цьому не зазначення в резолютивній частині рішення суду про поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом не може бути підставою для скасування правильного, законного та справедливого судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд проігнорував висновки Верховного Суду, що містяться в постанові від 30 січня 2018 року та в порушення вимог частини п`ятої статті 411, статті 417 ЦПК України не отримав згоди/відмови на звільнення працівника від вищого виборного органу професійної спілки та не мотивував невиконання вказівок суду касаційної інстанції спростовуються матеріалами справи.

На виконання постанови Верховного Суду до апеляційного суду Луганської області 08 травня 2018 року надійшов протокол засідання профспілкового комітету незалежної профспілки міста Свердловська на відокремленому підприємстві Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України.

Посилання заявника на те, що вказаний протокол профспілки є неналежним доказом, оскільки позивач під час засідання брав участь в голосуванні про відмову у наданні згоди на його звільнення спростовуються матеріалами справи. У голосуванні брали участь шість членів спілки, із восьми, а тому в будь-якому випадку відповідне рішення прийнято або було б прийнято (якщо б позивач не голосував) більшістю членів профспілки.

Доводи касаційної скарги про безпідставне не закриття провадження в справі з огляду на відсутність предмету спору не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом в оскаржуваному рішенні надана належна оцінка вказаним доводам.

Посилання заявника на не наведення в оскаржуваних рішеннях розрахунків, з яких виходили суди при визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не заслуговують на увагу, оскільки суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Доводи касаційної скарги про те, що суди без належного документального підтвердження стягнули з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн не відповідають дійсності, оскільки відповідно до укладеного між ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Приватною юридичною фірмою «Лорнет» (виконавець) договору про надання юридичних послуг, а саме пунктом 3.1 передбачено, що саме таку суму сплачує замовник за надані йому юридичні послуги, при цьому протягом всього розгляду справи інтереси позивача представляли адвокати на підставі вказаного договору, що свідчить про те, що передбачені за договором послуги надавалися виконавцем.

Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування судових рішень немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська