Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
06.05.2020 394/1187/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Довгій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, треті особи - відділ у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру Кіровоградської області, сектор державної реєстрації прав Новоархангельської РДА у Кіровоградській області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 5,08 га, що знаходиться на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Померлою було складено заповіт, згідно якого вона все майно заповіла позивачеві.

Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вона на час смерті була зареєстрована у місті Торез, тому нотаріус не має змоги перевірити наявність заведеної спадкової справи, спадкового договором, заповіту, адже немає доступу до реєстрів.

Оскільки вирішити даний спір в добровільному порядку неможливо, позивач вимушена звертатись до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника селищної ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи - відділ у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи сектору державної реєстрації прав Новоархангельської РДА у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі і на підставі прийняття спадщини.

Судом достовірно встановлено, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20 лютого 2018 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Торез Донецької області.

За життя ОСОБА_2 мала у власності земельну ділянку площею 5,08 га (кадастровий номер - :02:000:0700), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в межах згідно з планом, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 322997, виданого 30 серпня 2002 року Новоархангельською РДА Кіровоградської області.

Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , що була витребувана судом у Новоархангельської районної державної нотаріальної контори, заява про прийняття спадщини надійшла від імені ОСОБА_1 , заяви про відмову від прийняття спадщини не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. ОСОБА_2 був складений заповіт, який посвідчений Кальниболотською сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області 20 липня 2010 року за № 189, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1 усе своє майно.

На підтвердження факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач подала до суду довідку Пелагіївської селищної адміністрації міста Торез Донецької Народної Республіки від 24.04.2019 року за № 1293, яка видана на тимчасово окупованій території України, з якої видно, що ОСОБА_2 була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1 і разом із нею проживала ОСОБА_1 .

Оцінюючи зазначену довідку, суд виходить з того, що дана довідка містить інформацію про факт, що має наслідком виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про місце проживання спадкодавця на час відкриття спадщини, виданого закладом що знаходиться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації права позивача щодо як підстав спадкування , так і визначення кола осіб , які мають право на спадкування.

Державним нотаріусом 01 листопада 2019 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Своє рішення нотаріус мотивує тим, що надана довідка про реєстрацію померлої не може бути прийнята нотаріусом у зв`язку з тим, що вона не містить повної інформації та проставлена печатка ДНР. Нотаріус не може перевірити інформації щодо спадкування у зв`язку з тим, що немає доступу до Державних реєстрів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верхованого Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Оскільки позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті спадкодавця, прийняла спадщину, тому має право спадкувати належну спадкоємцеві земельну ділянку, яка підтверджена відповідним Державним актом на право приватної власності на землю.

Захист прав позивача можливий лише в судовому порядку, оскільки іншим шляхом на даний час неможливо реалізувати його право на оформлення спадкових прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 1217, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою міста Торез Донецької області, право приватної власності на земельну ділянку площею 5,08 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, в межах згідно з планом державного акту серії Р1 № 322997, що виготовлений на ім`я ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Торез Донецької області за правом спадкування за заповітом після смерті останньої.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку визначеному ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Кальниболотська сільська рада Новоархангельського району Кіровоградської області, місцезнаходження село Кальниболота Новоархангельського району Кіровоградської області, .

Третя особа: відділ у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру Кіровоградської області, місцезнаходження вулиця Центральна, 31, смт. Новоархангельськ Новоархангельського району Кіровоградської області, .

Третя особа: сектор державної реєстрації прав Новоархангельської РДА у Кіровоградській області, місцезнаходження вулиця Центральна, 48, смт. Новоархангельськ Новоархангельського району Кіровоградської області.

Повний текст рішення суду складено 13 травня 2020 року.

Суддя: