ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 654/4372/18

Номер провадження: 22-ц/819/456/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Францішка Ю.В. від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, Білозерська районна державна адміністрація Херсонської області, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2008 року по 2012 рік вони з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . З 2012 року - часу припинення фактичних шлюбних відносин, малолітня дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні та дитині створено належні умови для проживання. Вказане підтверджується довідкою про склад сім`ї.

Позивачка наголосила, що відповідач не піклується про спільну дитину, не займається її вихованням та створенням належних умов життєдіяльності дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з нею, жодної участі в її вихованні та утриманні не приймає, маючи об`єктивну можливість для цього, що свідчить про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомого нехтування ними. Ці обставини підтверджуються характеристикою доньки з навчального закладу, довідкою з фельдшерсько-акушерського пункту від 16.11.2018 року про те, що до школи та до фельдшерського пункту, де роблять щеплення дитині - батько не з`являвся.

Також, ОСОБА_2 зазначила, що згідно аналітичної довідки № 303/0904 від 19.11.2018 року, виданої Херсонською спеціалізованою школою I-III ступенів № 12 Херсонської міської ради, дитина батька майже не пам`ятає, батько спілкується з нею та не приймає участі в її житті, тому позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітньої дитини є доцільним та не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини.

Окрім того, посилаючись на те, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, при цьому її коштів для належного забезпечення потреб доньки не вистачає, у відповідності до положень Сімейного кодексу України, позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини.

На підставі викладеного, просить суд: - позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду (27.11.2018) і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , суму сплаченого судового збору 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Ратушна В.О., яка діє в його інтересах, підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити. Пояснили, що ОСОБА_1 як батько дитини постійно цікавився життям своєї доньки, мав нормальні стосунки із матір`ю дитини - ОСОБА_2 , надавав допомогу, надсилав кошти на дитину навіть коли дитина із сім`єю перебувала за кордоном в Італії та Молдові. ОСОБА_2 із донькою ОСОБА_4 постійно виїжджали з відомого відповідачу місця проживання, міняли номери телефонів, тому відповідач вже декілька років не мав можливості спілкуватись із дитиною. Позивачка сама зверталась до ОСОБА_1 за допомогою, надавала реквізити рахунків та інформацію на чиє ім`я перераховувати кошти на дитину. Коли сім`я позивачки перебувала в Італії у квітні 2018 року саме ОСОБА_1 надсилав переказ на ім`я чоловіка ОСОБА_2 , щоб вони могли повернутися в Україну. Скаржники вважають, що ОСОБА_1 незаконно позбавили батьківських прав, оскільки він не зловживає алкогольними напоями, не перебуває на обліку в наркодиспансері, позитивно характеризується, працює по найму, їздить на заробітки, працьовитий. З урахуванням його ( ОСОБА_1 ) постійних виїздів з країни на заробітки та в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зі своїм чоловіком та дітьми, в тому числі з донькою ОСОБА_4 , часто виїжджала з країни, по приїзду не повідомляла ОСОБА_1 про місце перебування та навчання доньки, тому він не міг спілкуватись з донькою з поважних причин, однак не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Є фото та свідки, які підтверджують факт спілкування ОСОБА_1 з дитиною, вони разом проводили час, їздили на море. Також після ухвалення оскарженого рішення суду ОСОБА_1 перерахував на утримання дитини аліменти в сумі 3000 грн, із дитиною не спілкувався, бо його не допускали до дитини, не казали про її місце навчання, виявилось, що він не має на це права як позбавлений батьківських прав.

Нотаріально завірену заяву про визнання позову щодо позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_1 підписував на прохання ОСОБА_2 , щоб не виникало проблем із наданням ним згоди на виїзд дитини за кордон, коли він на заробітках. Заяву не читав, про наслідки не думав.

Просять звернути увагу, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу при наявності вини у діях батька та коли винну поведінку не можна виправити на краще. В даному випадку взагалі немає винної поведінки батька, підстав для позбавлення батьківських прав немає.

Окрім того, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надано Білозерською районною державною адміністрацією Херсонської області, а справа розглянута за участі Садівської сільської ради. При цьому висновок складений на підставі акту обстеження житлово-побутових умов тільки сім`ї ОСОБА_2 та характеристики останньої, акт обстеження умов проживання та характеристики ОСОБА_1 не витребовувались і не складались. Відомості про те, що батько школу не відвідує не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав та те, що батько з дитиною не спілкується не приймає участь у житті дитини, - не об`єктивна інформація, зазначена без з`ясування причин і обставин, а саме умов роботи батька дитини та постійних виїздів дитини за кордон. Відомості про те, що ОСОБА_1 матеріально не допомагає дитині, зазначено зі слів самої дитини, якій можливо невідомі дійсні обставини. Таким чином, висновок Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області просять не брати до уваги, як необґрунтований. Просять взяти до уваги, що це єдина донька відповідача і він має бажання спілкуватись з нею, вважає позбавлення його батьківських прав незаконним.

В ході апеляційного розгляду, позивачка ОСОБА_2 та адвокат Нікітін Р.В., який виступає в її інтересах, апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення та пояснили, що ОСОБА_1 ніколи не виявляв батьківських почуттів, не цікавився дитиною, допомогу не надавав, із дитиною не спілкувався Інформація про те, що він приїжджав до матері ОСОБА_2 , надсилав гроші на ім`я чоловіка позивачки - ОСОБА_5 та інших осіб - не підтверджує надання допомоги та виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків.

Пояснили, що сім`я позивача декілька разів на тривалий час виїжджала за кордон, з вересня 2017 року по квітень 2018 року перебували в Італії, з січня 2019 року по грудень 2019 року - у Молдові.

Просять взяти до уваги, що ОСОБА_2 створила нову сім`ю, її чоловік повністю її забезпечує, дитина звикла до нового батька, окрім того, ОСОБА_1 постійно у від`їзді, а для дитини постійно необхідна згода батька на виїзд за кордон, з питань щеплення дитини, тощо. Позивачка вважає, що в інтересах дитини позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

Представник Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області в судове засідання не з`явився. Просили розглядати справу без їх участі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 365 ЦПК України в якості третьої особи залучено Білозерську районну державну адміністрацію Херсонської області. Представник Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У відповідності до положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 та абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.04.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_6 - матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 8).

Відповідно до копій довідки від 16.11.2018 № 305, виданої Садівською сільською радою Білозерського району Херсонської області та акту обстеження житлово-побутових умов життя сім`ї ОСОБА_2 від 15.11.2018 року № 1286, малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку створені всі належні умови для розвитку та життєдіяльності дітей. Батько ОСОБА_3 з донькою не проживає (а. с. 9,10).

Згідно копії громадської характеристики від 16.11.2018 року № 307, наданої сільським головою Садівської сільської ради Білозерського району Херсонської області, ОСОБА_2 зарекомендувала себе із задовільної сторони, сімейний матеріальний стан - стабільний. Алкогольними напоями та наркотичними засобами не зловживає (а.с. 11).

Із копії характеристики учениці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої Херсонською спеціалізованою школою I-III ступенів №12 з поглибленим вивченням французької мови Херсонської міської ради вбачається, що домашній контроль здійснюється постійно. Мати і вітчим цікавляться шкільним життям і успішністю дитини, відвідують батьківські збори, дзвонять і приходять до школи. Маргарита забезпечена всім необхідним для навчання і повноцінного розвитку. Батько школу не відвідує (а. с. 12).

Згідно копії аналітичної довідки від 19.11.2018 року № 303/0904, виданої Херсонською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №12 з поглибленим вивченням французької мови Херсонської міської ради за підписом керівника закладу та практичного психолога, в індивідуальні бесіді було виявлено, що ОСОБА_3 батька майже не пам`ятає, спогади про батька не мають емоційного забарвлення, батько не спілкується та не приймає участі в житті дитини (а. с. 14).

Відповідно до висновку Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області «Про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 12.03.2019 року, орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації вважає позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини на підставі аналітичної довідки Херсонської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №12 та пояснень дитини про те, що батько з нею не спілкується, матеріально не допомагає, подарунки не надсилає, участь у вихованні не бере, не цікавиться дівчинкою (а. с. 42-43).

Згідно засвідченої нотаріально копії заяви від 24.01.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., ОСОБА_1 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить розглянути позов про позбавлення батьківських прав без його участі, оскільки виїжджає за кордон і участі у розгляді справи приймати не може (а.с. 52).

До апеляційної скарги скаржником додано письмові докази.

Так, відповідно до характеристики Збур`ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 14.01.2020 року № 02-13/6 за час проживання в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 є людиною урівноваженою, ввічливою, в хороших стосунках з членами громади. Працьовитий, постійного місця роботи не має, працює за наймом. Щодо порушення правопорядку не заплямований та відзначився задовільною поведінкою. Скарги на нього не надходили (а.с. 72).

Згідно довідки № 93 від 20.01.2020 року, виданої КУ «Обласний наркологічний диспансер» ХОР, ОСОБА_1 , на обліку наркодиспансера не перебував і не перебуває (а.с. 73).

З довідки, виданої ТСЦ № 4841 РСЦ МВС в Миколаївській області, вбачається, що ОСОБА_1 станом на 17.01.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 74).

Скаржником надано фотокартки його відпочинку разом з дитиною у 2015- 2017 роках, квитанції про переказ ним коштів позивачу в 2013 році (а.с. 76,77, 78 зв.).

Згідно квитанції № 113067 від 18.04.2018 року ОСОБА_1 перерахував кошти в сумі 4730 грн отримувачу - ОСОБА_7 (чоловіку позивачки) (а.с. 79).

Відповідно до роздруківки переказу на карту - Молдова, 20.10.2019 року ОСОБА_1 перерахував кошти в розмірі 6099,99 російські рублі на картку отримувача - ОСОБА_8 (а.с. 80).

Окрім того, сторонами не заперечується сплата аліментів ОСОБА_1 на утримання дитини в сумі 3000 грн у грудні 2019 року.

В ході апеляційного розгляду за заявою ОСОБА_1 допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що відповідач позитивна людина, у нього нормальні відносини з односельцями, він нормальний батько, спілкувався зі своєю донькою ОСОБА_4 , декілька років тому вони їздили на море, дитина якось близько трьох тижнів проживала у матері відповідача і спілкувалась із ним. ОСОБА_1 постійно вже близько 5 років їздить на заробітки, матеріально допомагає на утримання дитини. Разом із сім`єю та ОСОБА_2 виїжджала з країни - в Італію та Молдову на тривалий час. Зараз дитина не приходить до відповідача та його матері, мабуть в зв`язку з тим, що цьому перешкоджає ОСОБА_2 .

За заявою сторони позивача допитана в якості свідка ОСОБА_14 - вчителька ОСОБА_4 у 2013-2016 роках. Свідок пояснила, що батько до школи ніколи не приходив, дитина забезпечена всім необхідним, шкільну програму виконувала. Про батька ОСОБА_4 не згадувала, а свідок не питала. Про допомогу від батька дитини свідку нічого не відомо. Свідок пояснила, що дитина під її класним керівництвом закінчила навчальний рік навесні 2016 року та на наступний навчальний рік не ходила до школи в зв`язку з виїздом за кордон. Потім у 2018 році з вересня навчалась у п`ятому класі цієї ж школи № 12 м. Херсона у інших викладачів.

Таким чином, з матеріалів прави вбачається, що відповідач у зв`язку з характером роботи, систематично виїжджає на заробітки за межі України, дитина періодично і на тривалий час також виїжджає за кордон, що сторонами не оспорюється.

Отже, з урахуванням зазначених обставин, відповідач ОСОБА_1 має обмежену можливість у спілкуванні з дитиною. Окрім того, позивачка вважає недоцільним спілкування ОСОБА_1 з дитиною, вона не заперечує, що перевела дитину до іншої школи, оскільки ОСОБА_1 приходив до школи № 12 та чекав дитину, про що їй повідомили по телефону вчителі. Щоб не турбувати дитину, яка звикла до нового батька і не хоче спілкуватись із ОСОБА_1 , позивачка не повідомляла останньому місце навчання дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, не взявши до уваги, що позбавлення природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд першої інстанції погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, вказаний висновок суперечить інтересам дитини, оскільки зроблений без обстеження умов проживання та характеризуючих даних батька дитини, без його участі та пояснень щодо спірних правовідносин, без урахування дійсних обставин, зокрема, систематичних виїздів за кордон як відповідача, так і дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Сама по собі нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 до Голопристанського районного суду Херсонської області про визнання позову та згоду на позбавлення його батьківських прав, не є підставою для позбавлення батьківських прав без всебічного, повного та об`єктивного дослідження, з`ясування дійсних обставин справи, злісного нехтування батьківськими обов`язками і умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Доводи позивачки про необхідність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав спростовуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які пояснили, що дитина приходила до бабусі - матері ОСОБА_1 , спілкувалась із батьком, разом проводили час, відпочивали, їздили на море. ОСОБА_1 надавав матеріальну допомогу на дитину, в тому числі перераховував кошти на ім`я чоловіка позивачки, коли ті були в Італії. Вказані обставини підтверджуються фотографіями дитини із батьком, а також письмовими показами щодо перерахування коштів (а.с. 76-80).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не відповідають фактичним обставинам.

Встановивши відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає приймати і приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, оскаржує рішення суду тільки в частині позбавлення батьківських прав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про незаконність рішення суду в зазначеній частині, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Доводи позивача щодо ухилення від виховання дитини не підтверджені належними та допустимими доказами та суперечать сукупності наявних у матеріалах справи доказам.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2019 року, - скасувати в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 19 травня 2020 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова