Постанова

Іменем України

13 травня 2020 року

м. Київ

справа № 760/19381/17

провадження № 61-47629 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у складі судді Оксюти Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він у період з 1992 року по 2005 рік проходив військову службуу Збройних силах України.

У 2003 році при проходженні військової служби його збив автомобіль, унаслідок чого він отримав політравму, струс головного мозку та компресійно-уламковий перелом хребців.

Після перенесеної політравми у нього розвинулися постійні болі в поперековій ділянці хребта, різного ступеня інтенсивності, слабкість у нижніх кінцівках, він отримав чисельні захворювання.

Крім того, у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, йому була встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії від 30 квітня 2010 року.

Вважав, що держава має відшкодувати завдану йому шкоду і таке зобов`язання покладається на Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»).

У зв`язку з вищевказаними обставинами він не може вести повноцінний спосіб життя, його здоров`ю завдано значної шкоди, а, отже, під час служби у Збройних силах України йому завдано моральної шкоди.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Міністерства оборони України на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що причиною інвалідності позивача стали травми, які пов`язані з проходженням ним військової служби. 30 квітня 2010 рокуйому була встановлена третя група інвалідності. Обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду згідно зі статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» покладається саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України (стаття 3 Закону України «Про Збройні Сили України»). Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 з урахуванням вимог виваженості, розумності та справедливості становить 20 тис. грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що причиною шкоди, завданої здоров`ю позивача, є проходження військової служби, унаслідок чого ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою завданою позивачу і протиправними діями відповідача. При цьому апеляційний суд послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86 гс 14.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 760/19381/17 з Солом`янського районного суду м. Києва.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року справу передано судді доповідачеві - Гульку Б. І .

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди унаслідок протиправних дій Міністерства оборони України та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою ним шкодою, тобто не доведено наявності сукупності усіх складових цивільно-правової відповідальності. ОСОБА_1 збив автомобіль по путі на роботу. Докази виникнення у позивача хвороби, пов`язаної саме з виконанням ним обов`язків військової служби під час служби у Збройних силах України, відсутні.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У період з 1992 року по 2005 рік ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України.

У 2003 році ОСОБА_1 збив автомобіль, унаслідок чого він отримав політравму, струс головного мозку та компресійно-уламковий перелом хребців.

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від 30 квітня 2010 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності (а. с. 15).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Міністерства оборони Українипідлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону не встановили факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вину відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України довело відсутність своєї вини, але суди належної оцінки його доводам не надали.

Крім того, суди не звернули уваги на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України

Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Таким чином, суди, фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, не встановили й не врахували, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження завдання йому моральної шкоди унаслідок протиправних дій Міністерства оборони України і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою ОСОБА_1 шкодою. Отже, позивачем усіх складових цивільно-правової відповідальності не доведено, а відповідні медичні документи, надані ОСОБА_1 , лише підтверджують у нього захворювання, що виникли у період проходження військової служби, проте не визначають причини їх виникнення.

Суди, пославшись як на підставу для відшкодування моральної шкоди на статтю 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, не звернули уваги на те, що нею передбачено врахування загальних підстав для відшкодування моральної шкоди. При цьому протиправності дій Міністерства оборони України, їх причинного зв`язку зі шкодою ОСОБА_1 не довів, тому відсутні підстави для застосування положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 336/4684/17, провадження № 61-12078 св 18; від 06 лютого 2019 року у справі № 314/7733/16-ц, провадження № 61-3824 св 18; від 13 листопада 2019 року у справі 311/849/17, провадження № 61-27954 св 18.

Крім того, апеляційний суд помилково послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86 гс 14, так як, на час апеляційного перегляду справи вже існувала постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц, провадження № 14-81 цс 18, в якій відступлено від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86 гс 14.

Клопотання ОСОБА_1 про те, що слід було відмовити у відкритті касаційного провадження у зв`язку з малозначністю справи на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є безпідставними, так як під час відкриття касаційного провадження у справі Верховний Суд не встановив наявність підстав для віднесення справи до категорії малозначних та не визнав цей спір справою незначної складності.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відмову у відкритті касаційного провадження.

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк