Номер провадження: 22-ц/813/1810/20
Номер справи місцевого суду: 496/1515/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2019 року Біляївським районним судом Одеської області було одержано позовну заяву від представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк до ОСОБА_1 , у якій позивач зазначав, що 19.12.2013 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляду встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. Відповідач не виконуючи умови договору, утворив заборгованість станом на 18.03.2019 рік перед банком у розмірі 54785,28 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у сумі 20949,20 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 12651,69 грн, штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) у сумі 2585,01 грн, а також пеня за прострочення зобов`язання у сумі 17899,38 грн, заборгованість за нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у сумі 200,00 грн, яка до часу подання позовної заяви не було погашена. Тому позивач просив суд у позовній заяві стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.12.2013 року у розмірі 54785,28 грн та судові витрати по справі (а.с. 1-4).

Ухвалою суду від 10 травня 2019 року було відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження (а.с. 67).

30 вересня 2019 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеського області (суддя Галич О.П.) позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено частково. Ухвалено стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20949,20 грн та судовий збір у розмірі 1921 грн (а.с. 78-83).

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції 30.10.2019 року позивач засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області. Скаржник, що з даним рішенням не згодний в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту та пені, вважає, що воно в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права. Вважає, що суд у своєму рішенні зазначив суму до стягнення за тілом кредиту в розмірі 20949,20 грн, що на його думку є невірним, оскільки судом не враховано прострочену суму заборгованості за тілом. Суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від відповідальності, щодо погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Тому скаржник просить суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту і пенею та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині та стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 91-93).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 вересня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідача було належним чином сповіщено про розгляд справи апеляційним судом, як вбачається з рекомендаційного повідомлення матеріалах справи 16.01.2020 року ОСОБА_1 було особисто отримано копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що попри відсутність в матеріалах справи відомостей належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідач відмовився виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, отже, права позивача порушені і підлягають судовому захисту, і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 20949,20 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 18.03.2019 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має заборгованість у розмірі 54785,28 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20949,20 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12651,69 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 17899,38 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. - 200,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2585,01 грн. (а.с. 7-9)

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до спірних правовідносин не застосовується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 347/1910/15-ц, з огляду на те, що відповідач не заперечував проти позову є необґрунтованими, оскільки відповідачем договір та умови надання послуг банком не оспорювалися, а тому, на думку, скаржника, це свідчить про згоду відповідача з усіма умовами договору відхиляються виходячи з наступного. Позаяк, в цивільному процесі діє принцип змагальності сторін, його сутність не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, на яку посилається одна зі сторін, а інша сторона не надала заперечень. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А тому відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача проти заявлених до неї вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останнім того, факту, що в умовах зміни редакцій Правил і відповідно об`єму прав та обов`язків, що ними встановлюються, відповідач погоджувався саме з цією редакцією Правил. Скаржник також вказує, що відсутність підпису відповідачки на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Однак апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що така відсутність підпису відповідача не свідчить і про його укладеність так само, як і про обізнаність відповідача з умовами договору, на наявність яких, посилається в обгрунтованні позовних вимог позивач.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.05.2020 року м. Одеса