П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року місто Київ

справа № 761/40040/18

провадження №22-ц/824/6567/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеус А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Кондратенко О.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 7400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, між ним та банком складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у користування.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 25 вересня 2018 року становить 28301 грн..03 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4620 грн.33 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12284 грн.36 коп., заборгованість по пені - 9572 грн.48 коп., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1323 грн.86 коп. - штраф (процентна складова).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 28301 грн. 03 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4620 грн. 33 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій представник позивача просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 12284 грн.36 коп. по кредитному договору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним, незаконним. Зокрема, посилається на те, що незважаючи на очевидну імперативність вимог ст..12 ЦПК України щодо здійснення правосуддя виключно на засадах змагальності сторін і об`єктивності і неупередженості суду, справа була розглянута з грубим порушенням цих вимог, адже місцевий суд не тільки не дотримався засад змагальності, а і вчинив грубе порушення принципів правосуддя, оскільки, не маючи у справ обґрунтованих та доказових заперечень відповідача, суд замість відповідача, навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у цих вимогах, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору. Не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд, замість посилань на факти, в обґрунтування оскаржуваного рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорював ся та не визнавався недійсним, як і не оспорювало ся відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про згоду відповідача з усіма умовами цього договору. Під час підписання анкети - заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування, і таким чином приєднався до запропонованої банком пропозиції. Крім того, посилався на те, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. При цьому, апелянт посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є заочне рішення Шевченківського районного суду м,Києва від 2 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Судом установлено, що 20 серпня 2010 року, на підставі заяви відповідача, між сторонами був укладений договір № б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача.. У заяві вказана відмітка про те, що позичальник бажає отримати картку «Кредитка «Універсальна», бажаний розмір кредитного ліміту не зазначено.

У заяві зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій міститься підпис, однак не зазначено ким він був вчинений. Крім того, до позовної заяви позивачем також долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https^||prvatbank.ua|terms/, який не містить підпису відповідача. Не долучено до позову і доказів отримання позичальником пам`ятки клієнта під підпис.

Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованості, станом на 25 вересня 2018 року, відповідач має заборгованість за кредитом - 4620 грн.33 коп., заборгованість за відсотками - 12284 грн.36 коп., заборгованість за пенею - 9572 грн.48 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1323 грн.86 коп., що разом складає 28301 грн.03 коп.

Крім того, судом установлено, що у заяві позичальника від 20 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальа» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у позивача, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляд неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем фактично отримані кошти в сумі 4620 грн.33 коп. та використані, але останнім банку не повернуті, наявні підстави для їх стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позову позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, оскільки такий відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 20 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 20 серпня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 20 серпня 2010 року, є законним і обґрунтованим. При цьому судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема порушив принцип змагальності сторін, оскільки не маючи у справі обґрунтованих та доказових заперечень відповідача, навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у цих вимогах, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони при укладенні договору досягли домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами у розмірах, на яких наполягає банк.

Надана позивачем копія довідки про умови кредитування, яка не містить прізвища відповідача, стосується договору SAMDN50ОТС003666071, інформація щодо якого відсутня в анкеті-заяві, підписаної відповідачем 20 серпня 2010 року. Крім того, сам позивач у позовній заяві посилався на те, що між сторонами 20 серпня 2010 року був укладений договір б/н. За таких обставин суд першої інстанції абсолютно обґрунтовано не взяв до уваги надану позивачем до позовної заяви довідку.

Сама по собі відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо вимог позивача не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих банком за користування кредитними коштами, оскільки в цій частині вимоги банку є безпідставними та недоведеними.

Оскільки у анкеті-заяві, підписаній відповідачем 20 серпня 2010 року, відсутня інформація щодо розміру процентної ставки, посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, як на викладену Верховним Судом правову позиція в аналогічній справі, є безпідставними. У справі № 572/1169/17 встановлено, що сторони у заяві узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5% на місяць з розрахунком 360 днів у році.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус