Справа № 289/999/19
Номер провадження 2/289/108/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 59120,92 грн. за кредитним договором б/н від 28.01.2013, за яким останньому було надано кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилається на те, що в зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 20.05.2019 виникла заборгованість у розмірі 59120,92 грн., яка складається з: 28780,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11746,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 14802,42 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 2791,47 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 1921,00 грн.

До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.35,36).

На підставі повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями ухвалою від 24.01.2020 суддею Сіренко Н.С. відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ст. 274, 279 ЦПК України ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.44). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, позивачу - відповіді на відзив, вказану ухвалу направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатком на 18 арк. (а.с.46,47), однак, 17.02.2020 конверт з вкладенням повернувся до суду з відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.48). Повторно направлена судом відповідачу кореспонденція також адресату під час доставки вручена не була та повернулася до суду з аналогічною відміткою (а.с.54).

За наявним в справі номером мобільного телефону відповідача повідомити не виявилося можливим, так як абонент не відповідає на телефонні дзвінки (а.с.53).

23.04.2020 на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено повідомлення відповідачу ОСОБА_1 про наявність в провадженні суду вказаної цивільної справи та призначення її розгляду на 15.05.2020 (а.с.52).

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.29-33).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2013 сторони уклали кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг (а.с.11).

Договір є дійсним та жодною зі сторін не оспорений.

До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості, який складається з двох частин, а саме: станом на 25.05.2015 (з 28.01.2013 по 25.05.2015) та станом на 20.05.2019 (з 01.06.2015 по 20.05.2019), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.5-6,7-10,12,13-27).

З розрахунку заборгованості станом на 20.05.2019 вбачається, що впродовж 2015-2019 років відповідач активно користувався кредитною карткою, отримував кредитні кошти та ним вносились кошти на погашення заборгованості. Згідно розрахунку останній платіж обліковується 19.12.2018 на суму 1600,00 грн.

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення ОСОБА_1 не надано.

Отже, відповідач своїми діями визнає наявність кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк».

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за пенею та штрафи (фіксована частина та процентна складова) за кредитним договором від 28.01.2013, посилаючись на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення останнього на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір тіла кредиту, розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 25.05.2015 зазначена заборгованість відповідача за кредитом разом 3291,47 грн., хоча незрозуміло яким чином розрахована зазначена сума, так як за період з 28.01.2013 по 25.05.2015 сальдо поточної заборгованості за кредитом та сальдо простроченої заборгованості - 0,00 (а.с.5-6).

Із розрахунку заборгованості станом на 20.05.2019 вбачається, що станом на початкову дату розрахунку - 01.06.2015, заборгованість за наданим кредитом складає 0,00 грн.(а.с.7).

Згідно з цим розрахунком за період з 01.06.2015 по 20.05.2019 сума витрат клієнтом кредитних коштів фактично становить 251691,13 грн., а сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості становить 230518,91 грн. (а.с.7-10)

Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що оскільки у анкеті-заяві від 28.01.2013 сума наданого кредиту не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів та строку кредитування, тому банком необґрунтовано визначено суму боргу за тілом кредиту у сумі 28780,06 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 11746,97 грн., пеня за прострочене зобов`язання у сумі 14802,42 грн., та пеня за несвоєчасність сплати боргу у сумі 500,00 грн., а також судові штрафи у сумі 3291,47 грн., так як позивачем не надано доказів того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного кредиту в розмірі 21172,22 грн.

Висновки суду співпадають з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 15.04.2020 у справі № 127/6915/19.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 687,94грн. (21172,22 / 59120,92 х 1921,00).

Керуючись ст.ст. 2, 19, 81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 21172,22 грн. (двадцять одна тисяча сто сімдесят дві грн. 22 коп.) та судовий збір в розмірі 687,94 грн. (шістсот вісімдесят сім грн. 94 коп.), а всього 21860,16 грн. (двадцять одну тисячу вісімсот шістдесят грн. 16 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко