233 № 233/8581/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому просив розірвати договір оренди землі, укладений 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК Інвест», зареєстрований 25 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області, стягнути з Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,8700 га, кадастровий номер :27:000:0046, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколайпільскої сільської ради Костянтинівського району Донецької області. 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК Інвест» було укладено договір оренди землі, який був зареєстрований 25 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області, на підставі якого позивач передав в оренду відповідачу вказану земельну ділянку на умовах сплати орендної плати в розмірі 4823,53 грн, сума якої підлягає індексації, та сплачується на розсуд орендаря два рази на рік: червень, грудень поточного року, так і за цілий рік користування земельною ділянкою до настання строків зазначених в договорі. Розмір орендної плати переглядається 1 раз у рік за встановлених договором підстав. Проте відповідач умови договору належним чином не виконував, а саме: відповідач систематично, щонайменше 6 разів, не виплачував орендну плату у встановлені договором строки: за 2014 рік орендна плата була виплачена 31.07.2014 року та 29.01.2015 року; за першу половину 2015 року 30.07.2015 року; за 2016 рік 17.08.2016 р. та 17.01.2017 р., за першу половину 2017 року 03.07.2017 року; оскільки договором оренди земельної ділянки не було передбачено порядок проведення індексації орендної плати, протягом дії вказаного договору орендна плата сплачувалась у розмірі, встановленому в договорі, без обов`язкового врахування вимог ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, відповідач допустив систематичне невнесення орендної плати не в повному розмірі та з порушенням встановлених договором строків, що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки судом.

Відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що під час дії договору орендар не допускав істотного порушення його умов. Так, орендна плата сплачувалася у строки, передбачені договором, відповідач сплачує орендну плату з урахуванням щорічної індексації нормативно-грошової оцінки земель, оскільки до спірних правовідносин не застосовуються вимоги ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», сам позивач раніше не звертався до відповідача щодо порушення умов договору.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому з запереченнями відповідача не погодився, посилаючись на їх безпідставність, а також зазначив, що долучені відповідачем видатковий касовий ордер від 22.07.2013 року, платіжні доручення від 31.07.2014 року, від 28.01.2015 року, від 29.07.2015 року,від 16.08.2016 року, від 17.01.2017 року свідчать про систематичність перерахування орендної плати з порушенням строків, встановлених договором. Крім того, порушення умов договору було для позивача істотним, зважаючи на те, що у відповідні періоди він мав невисокий дохід.

Відповідач надав заперечення на відповідь на позов, в якому заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивача та не погодився з доводами, викладеними у відповіді на відзив.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,8700 га, кадастровий номер :27:000:0046, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколайпільскої сільської ради Костянтинівського району Донецької області, що підтверджується державним актом серії ЯИ №9426136, виданим Костянтинівською райдержадміністрацією 21.05.2010 року та зареєстрованим 21.05.2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №12 та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 02.12.2019 року.

25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК Інвест» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_1 передав орендарю ПрАТ «АПК Інвест» у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,87 га ріллі, кадастровий номер :27:000:0046, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколайпільскої сільської ради Костянтинівського району Донецької області, строком на 20 років. Вказаний договір було зареєстровано 25 травня 2012 року у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі відділом Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області за №02145.

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі готівки з каси орендаря чи шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок зазначений орендодавцем у наступних розмірах:4823,53 грн на рік. У відповідності до вимог підпункту 168.1.1. пункту 168.1. статті 168 Податкового кодексу України орендна плата виплачується орендарем за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 15%, який підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету орендарем згідно з вимогами підпункту 168.1.2 пункту 168.1. статті 168 вищезазначеного кодексу. Згідно з п. 10 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 11 договору встановлено, що орендна плата вноситься рівними частками від суми, вказаної в п. 9 цього договору, у такі строки два разі рік червень, грудень поточного року. Орендар на свій розсуд має право здійснити виплату орендної плати частково, так і за цілий рік користування орендованою земельною ділянкою до настання строків зазначених в цьому пункті договору. Відповідно до п. 12 договору розмір орендної плати переглядається 1 раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з п. 13 договору відповідальність орендаря за порушення строків внесення орендної плати визначається у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Серед прав та обов`язків сторін, передбачених п.п. 27 -30 договору сторонами було передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати та його обов`язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, та право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, та його обов`язок приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Згідно з п. 35 договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 36 договору його дія припиняється шляхом розірвання, зокрема, за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, передбачених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (п. 37 договору). За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

25 травня 2012 року сторони склали акт приймання - передачі земельної ділянки з кадастровим номером :27:000:0046.

Протягом спірного період з 2014 року по 2019 рік ПрАТ «АПК-Інвест» сплачувало на користь ОСОБА_1 орендну плату шляхом перерахування її на його картковий рахунок, відкритий у відділенні АТ «Державний ощадний банк України»: за 2014 рік орендна плата була виплачена 31 липня 2014 року у розмірі 2050 грн та 29 січня 2015 року у розмірі 2050 грн; за 2015 рік - 30 липня 2015 року у розмірі 2515,26 грн та 23 грудня 2015 року у розмірі 2515,26 грн; за 2016 рік - 17 серпня 2016 року у розмірі 2909,88 грн, 07 листопада 2016 року у розмірі 1454,94 грн та 18 січня 2017 року у розмірі 1454,94 грн; за 2017 рік 28 квітня 2017 року у розмірі 1454,94 грн, 03 липня 2017 року у розмірі 1454,94 грн, 25 жовтня 2017 року у розмірі 1454,94 грн та 21 грудня 2017 року у розмірі 1454,94 грн, за 2018 рік 07 червня 2018 року в розмірі 3370,11 грн, 24 жовтня 2018 року у розмірі 1685,04 грн, 21 грудня 2018 року у розмірі 1685,04 грн; за 2019 рік 27 травня 2019 року у розмірі 1685,04 грн, 25 червня 2019 року у розмірі 1685,04 грн, що підтверджуються випискою з особистого карткового рахунку позивача, копія якої додана до позовної заяви. Протягом 2012 - 2019 років ПрАТ «АПК-Інвест» сплачувало на користь ОСОБА_1 орендну плату, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 07.07.2012 р., 30.10.2012 р., 22.07.2012 р., 09.12.2013 р., платіжними дорученнями від 31.07.2014 р., 28.01.2015 р., 29.11.2015 р., 22.12.2015 р., 16.08.2016 р., 25.10.2016 р., 17.01.2017 р., 26.04.2017 р. 30.06.2017 р., 24.10.2017 р., 19.12.2017 р., 07.06.2018 р., 24.10.2018 р., 21.12.2018 р., 27.05.2019 р., 25.06.2019 р., 16.12.2019 р.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтями 24 і 25 ЗУ «Про оренду землі» передбачені права та обов`язки сторін договору оренди землі, серед яких орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати; орендодавець зобов`язаний передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Абзацом четвертим частини першої статті 15 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотними умовами договору оренди землі.

За частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки договором оренди земельної ділянки було передбачено, що орендна плата вноситься рівними частками від суми річної орендної плати два разі рік червень, грудень поточного року, та, разом з тим, орендар на свій розсуд має право здійснити виплату орендної плати частково, так і за цілий рік користування орендованою земельною ділянкою до настання строків зазначених в цьому пункті договору, суд дійшов висновку про те, що обираючи спосіб сплачувати орендну плату частинами, орендар мав керуватися умовами договору, щодо граничних строків здійснення таких платежів 2 рази на рік, рівними частинами, кожна з яких має бути виплачена до 30 червня та 31 грудня поточного року відповідно в повному обсязі.

Судом встановлено, що протягом спірного періоду з 2014 року по 2019 рік орендар обрав спосіб сплати орендної плати частинами, проте прострочив внесення орендної плати щодо сплати першої частини орендної плати за 2014 рік, оскільки сплатив її 31.07.2014 року - прострочення склало 31 день; щодо сплати другої частини орендної плати за 2014 рік, оскільки сплатив її 28.01.2015 року - прострочення склало 28 днів; щодо сплати першої частини орендної плати за 2015 рік, оскільки сплатив її 30.07.2015 року - прострочення склало 30 днів; щодо сплати першої частини орендної плати за 2016 рік, оскільки сплатив її 16.08.2016 року - прострочення склало 47 днів; щодо сплати другої частини орендної плати за 2016 рік, оскільки в повному обсязі сплатив її 17.01.2017 року - прострочення склало 17 днів; щодо сплати першої частини орендної плати за 2017 рік, оскільки в повному обсязі сплатив її 03.07.2017 року - прострочення склало 3 дні, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких долучені відповідачем до матеріалів справи.

Оскільки судом встановлено порушення умов договору оренди землі в частині строків оплати орендної плати 6 разів на строки від 3 до 47 днів, суд дійшов висновку про те, що орендар допустив систематичну несплату орендної плати, яка є істотним порушенням умов договору, що є підставою для розірвання договору оренди відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України.

Послання відповідача про те, що порушення вказаних строків не призвело до завдання орендодавцю шкоди, яка значною мірою позбавила його того, на що він розраховував при укладенні договору, встановлення якої вимагає ст. 651 ЦК України, є необґрунтованим з таких підстав.

Аналізуючи вказані норми права Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 виклав правовий висновок про те, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 390/380/19 викладено такий правовий висновок. Тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Оскільки договором оренди земельної ділянки було передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, та розмір орендної плати переглядається 1 раз у рік, зокрема, у разі зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, суд дійшов висновку про те, що орендар, здійснюючи нарахування орендної плати мав ураховувати саме індексацію нормативно грошової оцінки землі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним судом у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 732/1709/16-ц, відповідно до якої посилання заявника на положення статті 21 Закону України «Про оренду землі», як на підставу для висновку про необхідність сплати орендної плати із урахуванням індексу інфляції, є помилковим, оскільки указаною нормою встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Умовами укладених між сторонами договорів передбачено інше: обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації, тобто індексації нормативно грошової оцінки землі.

Оскільки сторонами визнається факт сплати орендарем орендної плати з врахуванням індексації нормативно грошової оцінки землі, а підставою спору є посилання позивача на необхідність застосування індексів інфляції відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», разом з тим, позивач не посилається на невідповідність розрахунків орендаря щодо розміру орендної плати з врахуванням індексації нормативно грошової оцінки землі, суд не виходить за межі позовних вимог та не перевіряє правильність визначення розміру орендної плати, нарахованої з врахуванням індексації нормативно грошової оцінки землі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати не в повному розмірі без врахування індексації знецінення грошових доходів населення є необґрунтованою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі № 527/605/17-ц Верховний Суд виклав таку правову позицію. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Так, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення. Вимога про повернення земельної ділянки у зв`язку з порушенням умов договору оренди через систематичне невиконання його умов у частині виплати орендної плати необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав власника такої земельної ділянки.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання орендної плати щодо платежів за період з 2014 по перше півріччя 2016 року заявлені поза межами позовної давності, оскільки вказані порушення були усуненні до 10.12.2016 року, а вказаний позов було подано до суду 10.12.2019 року.

Разом з тим, позовна давність щодо вимог позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання орендної плати щодо другого платежу за 2016 рік та щодо першого платежу за 2017 рік не спливла, оскільки порушення права орендодавця на отримання орендної плати було усунено в межах позовної давності 17.01.2017 року та 03.07.2017 року.

Розглядаючи питання про достатність встановлення наявності двох порушень права орендодавця на своєчасне отримання орендної плати щодо сплати другої частини орендної плати за 2016 рік на 17 днів та щодо сплати першої частини орендної плати за 2017 рік на 3 дні для розірвання договору оренди землі відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України, згідно з якою підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору) при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років (ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

З наведених норм права вбачається, що земельним законодавством закладено принцип сталого землекористування, який, зокрема, полягає у рівному захисті прав орендаря та орендодавця земельних ділянок, що обумовлено специфікою використання об`єкту договору оренди - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі, великими витратами для здійснення сільськогосподарського виробництва, його ризиковістю, тривалими строками отримання прибутку, великою значимістю для держави аграрного виробництва.

За частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи те, що орендар сплачував регулярно орендну плату в розмірі, передбаченому умовами договору, допустив порушення строків сплати орендної плати двічі на 17 днів та 3 дні, добровільно усунув вказані порушення, протягом наступних двох років в цій частині умов договору порушень прав орендодавця не допускав, суд, зважаючи на те, що законодавством закладено принцип сталого землекористування, дійшов висновку про те, що вказане порушення умов договору не є істотним, оскільки внаслідок завданої цим порушенням шкоди орендодавець не був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, значною мірою.

Посилання позивача на те, що він у спірний період мав не великі доходи, отримуючи мінімальну заробітну плату, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, не спростовує висновків суду, оскільки судом встановлено, що орендна плата була виплачена орендарем добровільно на 17 та 03 день після початку прострочення та не могло позбавити орендодавця права на отримання орендної плати значною мірою.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди землі, укладеного 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК Інвест», зареєстрованого 25 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 268, 273, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договору оренди землі, укладеного 25.05.2012 р. між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «АПК Інвест», зареєстрованого 25 травня 2012 року у відділі Держкомзему у Костянтинівському районі Донецької області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест», місцезнаходження: Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, 1-а, .

Суддя