Справа № 487/6882/15-ц
Провадження № 6/487/205/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Сухаревич З.М., розглянувши матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2020 року до суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., в якому останній просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 487/6882/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» боргу у сумі 432 822,10 грн. Подання просив розглянути без його участі.

Свої вимоги приватний виконавець мотивував тим, що у у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №57477797 з примусового виконання виконавчого листа № 487/6882/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» боргу в загальному розмірі 432 822,10 грн. Виконавче провадження відкрито 19.10.2018 і постанову направлено боржнику, яку він не отримав. 19.10.2019 приватним виконавцем накладено арешт та майно та грошові кошти боржника. 15.08.2019 приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, але доступ до будинку не надано, сусіди повідомили, що ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою. Згідно отриманих відповідей боржник не має відкритих рахунків, нерухомого майна. 13.09.2019 приватним виконавцем накладено арешт на транспортні засоби ОСОБА_1 та оголошено їх розшук. 06.04.2020 здійснено вихід за адресою божника за результатами якого встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, на запит виконавця державною прикордонною службою України повідомлено, що ОСОБА_1 19.04.2019 року перетнув державний кордон України в напрямку Шарм-Ель-Шейх і до теперішнього часу в зворотньому напрямку інформації в прикордонній службі відсутня. Вважає, що зазначене свідчить про наявність у боржника одночасно як коштів, так і безвідповідального відношення до системи правосуддя, що свідчить про явне ухилення від виконання зобов`язань покладених на боржника рішенням суду. Також вважає, що та обставина, що боржник не надав приватному виконавцю відомостей про наявність у боржника майна, ігнорує поштову кореспонденцію направлену за його адресою, здійснює тривалі дорогі закордонні поїздки, свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання рішень суду. За таких обставин, приватний виконавець вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, знайшов своє підтвердження, а тому з метою виконання рішення суду приватний виконавець вважає за необхідне застосувати таку міру примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою суду від 08.05.2020 року подання державного виконавця прийнято до розгляду і призначено до судового розгляду.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, в поданні просив розглянути подання за його відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича перебуває виконавче провадження № 57477797 з примусового виконання виконавчого листа № 487/6882/15-ц, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в загальному розмірі 432 822,10 грн.

19.10.2018 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та направлено сторонам виконавчого провадження, про що свідчить опис вкладення.

19.10.2018 приватним виконавцем отримано відповідь Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про осіб-боржників, які отримують пенсії, відповідно якої щодо ОСОБА_1 інформації не знайдено.

22.10.2018 приватним виконавцем отримано відповідь Державної фіскальної служби України, згідно якої юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу-підприємця припинено.

22.10.2018 приватним виконавцем отримано відповідь Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, згідно якої інформація щодо ОСОБА_1 відсутня.

Згідно інформаційної довідки № 148554915 від 07.12.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - у ОСОБА_1 наявна у власності земельна ділянка та будинок, які перебувають у власності.

Відтак, посилання приватного виконавця на відсутність у боржника нерухомого майна не відповідає дійсності і спростовується наданою приватним виконавцем Інформацією.

Далі, 07.12.2018 приватним виконавцем накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, кошти і цінності, майнові права, корпоративні права частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, та інше майно боржника, яке зберігається у банку. в тому числі у індивідуальному банківському сейфі, що належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в загальній сумі 476 104,31 грн.

07.12.2018 приватним виконавцем накладено арешт на всі грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, в загальній сумі 476 104,31 грн.

Згідно відповіді від 13.12.2018 р. в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у ОСОБА_1 відсутні рахунки.

27.12.2018 р. приватному виконавцю заступником голови правління АТ «Ощадбанк» повідомлено, що на виконання постанови від 07.12.2018 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку боржника ОСОБА_1 , залишок 3 211,13 грн.

Згідно відповідей ДФС України від 09.01.2019 відомості щодо ОСОБА_1 відсутні.

15.01.2019 приватним виконавцем отримано відповідь з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно якої на виконання постанови від 07.12.2018 р. накладений арешт на кошти ОСОБА_1 в сумі 476 104,31 грн.

Згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг ММР від 16.01.2019 - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

16.04.2019 року ухвалою суду замінено сторону виконавчого провадження №57477797 з виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/6882/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

05.08.2019 приватним виконавцем направлено вимогу боржнику для надання доступу до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно акту приватного виконавця від 15.08.2019 р. виходом за адресою встановлено, що доступ до будинку не наданий, зі слів сусідів боржник за вказаною адресою не проживає.

Згідно відповіді РСЦ МВС в Миколаївській області від 09.09.2019 ОСОБА_1 належить транспортний засіб Форд Фокус, 2007 р.в. та ОСОБА_2 , 2006 р.в.

13.09.2019 приватним виконавцем накладено арешт на вказані транспортні засоби та оголошено їх розшук.

Згідно відповіді державної прикордонної служби, отриманої приватним виконавцем 17.09.2019 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 19.04.2019 виїхав до ОСОБА_3 ).

24.09.2019 приватним виконавцем накладено арешт на прогулянковий водяний мотоцикл марки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 2002 р.п., реєстраційний номер « НОМЕР_1 -0149-К».

Згідно акту приватного виконавця від 06.04.2020 виходом за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що доступ до будинку не наданий, зі слів сусідів боржник за вказаною адресою не проживає.

Згідно відповідей державної прикордонної служби, від 13.04.2020 та від 27.04.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 19.04.2019 виїхав за кордон України.

Відповідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

За правилами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для виїзду за кордон, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII з наступними змінами (далі - Закон).

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 6 даного Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

В той же час, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 р. (скарга №28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв`язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано Главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.19 ч. ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження": «Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.»

Проте, в матеріалах подання відсутні дані, які підтверджують отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та можливість боржника добровільно виконати рішення суду у встановлений постановами строк.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею11 Закону України "Про виконавче провадження"та статтею 441 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 441 ЦПК України, Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Частиною 5 цієї статті визначено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник, зокрема, посилався на те, що боржнику направлялись вимоги для забезпечення доступу до майна, однак доступ не надано, про що складено акти, кореспонденцію боржник не отримує.

Однак акти приватного виконавця про не надання безперешкодного доступу до будинку, не є належними доказами ухилення боржника від виконання зобов`язання щодо виконання рішення суду, оскільки згідно відповідей Державної прикордонної служби України, станом на 27.04.2020 ОСОБА_1 19.04.2019 виїхав за межі України.

Також слід врахувати, що про наявність у боржника транспортних засобів, приватному виконавцю відомо з 2019 р., про що свідчать постанови про арешт транспортних засобів, їх розшук.

Проте конкретні дії щодо з`ясування здійснення будь-яких дій щодо розшуку цих автомобілів взагалі не надано.

Окрім цього, з матеріалів наданих приватним виконавцем встановлено, що у боржника наявні грошові кошти на рахунках в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк» на які накладено арешт згідно постанови приватного виконавця, а також є у власності прогулянковий водяний мотоцикл, на який також приватним виконавцем накладено арешт.

Отже, можливість виконання рішень шляхом встановлення місця перебування автомобілів, які належать на праві власності боржнику, та їх реалізації, звернення стягнення на кошти боржника, які перебувають на рахунках боржника на арештовані приватним виконавцем, не втрачена.

Таким чином, державним виконавцем на час звернення до суду із поданням не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час, звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути крайнім заходом, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина.

Окрім цього, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Оцінюючи наведене в сукупності, суд дійшов до висновку, що законних підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає державному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя З.М.Сухаревич