Справа № 216/7139/18
Провадження № 2/216/795/20
РІШЕННЯ

іменем України

15 квітня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди Позовні вимоги, які були уточнені в останній редакції 07.02.2020 в частині збільшення їх розміру, обґрунтовані тим, що 02.10.2017 на підставі наказу № 109-к від 02.10.2017 він був прийнятий на роботу до комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради (надалі КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР) на посаду інженера з експлуатації аеродромів 1-ї категорії в аеродромну службу. Відповідно до наказу № 141-к від 30.11.2017 позивач був переведений на посаду головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР.На підставі наказу № 194-к від 20.11.2018 його було звільнено з вказаної посади з 21.11.2018 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. У якості підстав винесення спірного наказу №194-к в його тексті зазначено посилання на наказ № 189-к від 13.11.2018 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , доповідну записку заступника директора з виробництва ОСОБА_2 . Відповідно до вищевказаного наказу № 189-к від 13.11.2018 «По особовому складу» (надалі Наказ №189-к) у зв`язку зі встановленням факту порушення посадових інструкцій у листопаді 2018 року працівниками управління ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивачу, за порушення дій стосовно своєї посадової інструкції було оголошено догану з позбавленням винагороди за вислугу років за листопад місяць 2018 року у розмірі 50%. Крім того, 23.10.2018 відповідач звертався з поданням до профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг», в якому зазначив, що позивач нібито був відсутній на роботі 23.10.2018 протягом 3-х годин (з 8.00 до 11.00), відсутність пояснив виробничою необхідністю, але при цьому, не попередив ні директора, ні заступника директора з виробництва, у журналі реєстрації з відсутності на роботі інженерного складу - не був відмічений, надав пояснення про свою відсутність, але жодних документів на підтвердження не пред`явив, а тому вказану відсутність відповідач вважав прогулом без поважних причин, у зв`язку з чим, керуючись ст. 43 КЗпП України, просив надати згоду на його звільнення з посади головного інженера, за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (за прогули). Відповідно до витягу з протоколу № 34 від 29 жовтня 2018 року засідання профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» за результатами обговорення та голосування питання про звільнення головного інженера - Пащука О.В., який вчинив 23.10.2018 порушення трудового розпорядку, за поданням адміністрації підприємства, - члени профкому одноголосно проголосували про відмову у наданні згоди на його звільнення у зв`язку з чим, постановили відмовити у наданні згоди профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» на звільнення головного інженера Пащука О.В. Проте, не зважаючи на відмову профкому первинної профспілкової організації відповідач не врахував його висновки, та 13.11.2018 оголосив догану. Також, під час вказаного засідання профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» 29.10.2018 позивачу вперше стало відомо, що 20.06.2018 відповідачем також було винесено наказ №70-к від 20.06.2018 «По особовому складу» (надалі Наказ №70-к), яким у зв`язку з встановленням факту нібито порушення ним трудової дисципліни (відсутність на роботі більш ніж три години без поважних причин) 20 червня 2018 року йому також було оголошено догану за відсутність на роботі більш ніж три години без поважних причин і не виконання розпорядження заступника директора з виробництва. Разом з цим, з наказом № 70-к позивача ніхто не знайомив, про його винесення вперше стало відомо лише 29.10.2018. Разом з цим, у наказі №189-к не зазначено, порушення яких вимог посадової інструкції мало місце у листопаді 2018 року, за які було оголошено догану. Також у наказі №70-к не наведено доказів відсутності позивача на роботі більш, ніж три години без поважних причин, не зазначено невиконання якого розпорядження заступника директора з виробництва ним було допущено. Жодних пояснень з цього приводу, в нього не відбиралися. Крім того, в наказі № 194-к про звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, не зазначено, яке порушення трудової дисципліни, вчинене ним після винесення наказу № 189-к від 13.11.2018 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що стало підставою для звільнення, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України, так як роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним систематичного невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Разом з цим, перед звільненням ОСОБА_1 відповідач до виборного органу первинної профспілкової організації навіть не звертався, чим порушив вимоги ст. 43 КЗпП України. У зв`язку з чим, позивач вважає вищевказані накази незаконними, а звільнення безпідставним та викликаним виключно внаслідок упередженого ставлення до нього керівництва відповідача. В обгрунтування вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач надав розрахунок, згідно з яким кількість робочих днів (днів вимушеного прогулу) з моменту звільнення позивача 21.11.2018 станом на 07.02.2020 становить 303 дні. Отже, помноживши кількість днів вимушеного прогулу на середньоденну заробітну плату встановлено суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 21.11.2018 по 07.02.2020 в сумі 132123 грн 15 коп. Разом з цим, незаконними діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 50000,00 грн, яка полягала в тому, що порушення його законних прав призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, змінився звичний уклад життя, він позбавився джерел до існування. Відповідач вдавався до поширення про нього відомостей, які ганьблять честь та гідність як людини і працівника, що призвело до негативного ставлення до нього колег по роботі, з приводу чого він також страждає, переживає сильні душевні хвилювання, не може працевлаштуватись, без законних підстав позбавлений можливості працювати, отримувати винагороду за працю, чим поставлений у скрутне матеріальне становище, маючи на утриманні неповнолітню дитину, змушений докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав, звертаючись до суду та несучи судові витрати.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ № 70-к від 20.06.2018 КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР про оголошення догани ОСОБА_1 ; 2) визнати незаконним та скасувати наказ № 189-к від 13.11.2018 КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР в частині оголошення догани ОСОБА_1 та позбавлення його винагороди за вислугу років за листопад місяць 2018 року у розмірі 50%; 3) визнати незаконним та скасувати наказ № 194-к від 20.11.2018 про звільнення ОСОБА_1 з 21.11.2018 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків та поновити його на посаді головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР; 4)стягнути з КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.11.2018 по 07.02.2020 в сумі 132123,15 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн, та витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн.

Представник позивача Ямковий В ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справ за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, та враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відзив на позовну заяву відповідач обгрунтовував тим, що правовими підставами для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП з посади головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР послужили не тільки його відсутність на робочому місці, а також факти втручання ОСОБА_1 до роботи підрозділу Служби наземного забезпечення підприємства у вигляді розпорядчих функцій, які не закріплені службовими обов`язками головного інженера. Зокрема, п. 1.5 посадової інструкції № 1.20-33-2018 від 14.11.2018 головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР передбачено, що головний інженер здійснює керівництво технічними службами підприємства (аеродромна служба, служба ПММ, служба спецтранспорту, служба польотів (ЕСТЗ) відділ авіаційного наземного зв`язку (ВАНЕЗ). Факт втручання в діяльність підрозділу Служби наземного забезпечення підприємства, що не підпорядковане головному інженеру, підтверджується поясненнями самого позивача та начальника служби наземного забезпечення ОСОБА_5 А тому, наказ № 194-к від 20.11.2018 є законним, про що свідчить підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення, а щодо його формулювання заперечень і зауважень зі сторони позивача не було. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, то відповідач вважає, що доказів спричинення моральної шкоди позивачем не надано, як і доказів розрахунку витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Згідно зі ст. 4 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки не має законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Статтею 8 Конвенції передбачено, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра.

Згідно зі змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.10.2017 був прийнятий на посаду інженера з експлуатації аеродромів першої категорії в аеродромну службу КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР. Згідно з наказом від 30.11.2017 № 141-к переведений на посаду головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР. Вказані обставини підтверджуються відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 10) та наказом № 194-к від 20.11.2018 (а.с. 13).

Зі змісту наказу директора КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашина І.М. №70-к від 20.06.2018 (а.с. 82) вбачається, що ОСОБА_1 оголошувалась догана, у зв`язку з встановленням факту порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі 20.06.2018 більш, ніж три години без поважних причин). Підставам слугували: 1) службова записка заступника директора з виробництва ОСОБА_2 (а.с. 83); 2) акт про розслідування факту порушення трудового розпорядку дня (а.с. 84).

Суд погоджується з обґрунтуванням позивача про незаконність вказаного наказу №70-к з таких підстав.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Всупереч вказаним вимогам чинного законодавства, відповідач не відібрав від ОСОБА_1 письмових пояснень, та відповідно не врахував обставини, за яких вчинено проступок, причини відсутності працівника на роботі, ступінь тяжкості вчиненого проступку та чи було заподіяно цим проступком шкоду та в чому вона полягала.

У службовій записці заступника директора з виробництва ОСОБА_2 (а.с. 83) та акті про розслідування факту порушення трудового розпорядку дня (а.с. 84) відсутні відомості щодо часу протягом якого було зафіксовано відсутність працівника.

Разом з цим, встановлено, що про існування наказу №70-к позивач не повідомлявся, про що свідчить відсутність його підпису в ознайомленні з наказом та підтверджується витягом з протоколу №34 від 29.10.2018 засідання профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» (а.с. 81).

У зв`язку з вищевикладеними порушеннями, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання незаконним наказу директора КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашина І.М. №70-к від 20.06.2018 та його скасування.

23 жовтня 2018 року директор КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашин І.М. звернувся до профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» з поданням № 2 про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив порушення трудового розпорядку (відсутність на роботі з 08.00 до 11:00) без поважних причин. У своєму поданні директор зазначив, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі 23.10.2018 року протягом 3-х годин (з 8.00 до 11.00), відсутність пояснив виробничою необхідністю, але при цьому не попередив ні директора, ні заступника директора з виробництва, у журналі реєстрації з відсутності на роботі інженерного складу відмічений не був, надав пояснення про свою відсутність, але жодних документів на підтвердження не пред`явив. Таким чином, його відсутність на роботі 23.10.2018 впродовж 3-х годин (з 8.00 до 11.00) протягом робочого дня відповідач вважав прогулом без поважних причин, у зв`язку з чим, керуючись ст. 43 КЗпП України, просив надати згоду на звільнення позивача з посади головного інженера, за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Зі змісту витягу з протоколу №34 від 29.10.2018 засідання профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» (а.с. 81) вбачається, що за результатами обговорення та голосування питання про звільнення головного інженера ОСОБА_1 , який вчинив 23.10.2018 порушення трудового розпорядку, за поданням адміністрації підприємства, - члени профкому одноголосно проголосували про відмову у наданні згоди на його звільнення, у зв`язку з чим, постановили відмовити у наданні згоди профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» на звільнення головного інженера ОСОБА_1 . В результаті вказаного обговорення було з`ясовано, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у зв`язку з від`їздом по вирішенню службових питань КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР.

13 листопада 2018 року директором КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашиним І.М. було видано наказ №189-к (а.с. 76) згідно з яким ОСОБА_1 за порушення дій стосовно своєї посадової інструкції оголошено догану з позбавленням винагороди за вислугу років за листопад місяць 2018 року у розмірі 50%. Підставами слугували: 1) службова записка заступника директора з виробництва ОСОБА_2 (а.с. 72); 2) акт про розслідування факту порушення при роботі на льотній полосі (а.с. 69); 3) акт про відмову надання пояснювальної записки головного інженера Пащука О.В. (а.с. 74).

Згідно зі змісту вказаних документів вбачається, що 26.10.2018 головним інженером ОСОБА_1 порушено п.3.2.19 НАС ГА-86 № 150 від 03.07.1986, а саме: втручання у процес буксирування і встановлення літака Іл-76 №UR-BXS на місце стоянки №2, яке не пов`язано зі службовими обов`язками головного інженера.

Позивач вважає вказаний наказ №189-к незаконним та просить його скасувати в частині оголошення догани, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в наказі не зазначено, порушення яких вимог посадової інструкції мало місце у листопаді 2018 року, за які було оголошено догану.

Відповідач у своєму відзиві вказує, що ОСОБА_1 здійснив втручання до роботи підрозділу Служби наземного забезпечення підприємства у вигляді розпорядчих функцій, які не закріплені службовими обов`язками головного інженера. Зокрема, п. 1.5 посадової інструкції № 1.20-33-2018 від 14.11.2018 головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР передбачено, що головний інженер здійснює керівництво технічними службами підприємства (аеродромна служба, служба ПММ, служба спецтранспорту, служба польотів (ЕСТЗ) відділ авіаційного наземного зв`язку (ВАНЕЗ).

Суд, дослідивши наказ №189-к та посадову інструкцію головного інженера №1.20-33-2018 від 14.11.2018 (а.с. 65-66), враховуючи те, що відповідачем не надано жодних інших доказів (журналу ознайомлення працівників з посадовими інструкціями, правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективного договору), приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині, з наступних підстав.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, тощо.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту чи акту, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, зокрема догана.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. У трудовому спорі в суді обов`язок по доказуванню законності і обґрунтованості накладення дисциплінарного стягнення, покладається не на позивача, а на відповідача.

Між тим, оскаржуваний наказ №189-к не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач. У наказі не зазначено, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до застосування догани, чи могло воно бути підставою для застосування стягнення у вигляді догани згідно з КЗпП України, не зазначено дату та обставини вчинення дисциплінарного проступку. Відсутні відомості про те, чи було прийнято до уваги відповідачем ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладення дисциплінарного стягнення, визначеної законом.

Також, статтею 29 КЗпП України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Разом з цим, посадова інструкція головного інженера №1.20-33-2018, яка була надана відповідачем і на яку він посилається у своєму відзиві, була угоджена та затверджена директором КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради Лашиним І.М. 14 листопада 2018 року, а наказ №189-к (а.с. 76) згідно з яким ОСОБА_1 за порушення дій стосовно своєї посадової інструкції оголошено догану було видано 13 листопада 2018 року, тобто, на час видачі наказу, інструкція головного інженера №1.20-33-2018 затвердженою не була. Жодних інших посадових інструкцій чи інших доказів, які містять перелік функції та обов`язків головного інженера до суду надано не було.

Крім того, варто зазначити, що посадова інструкція головного інженера №1.20-33-2018, яка була надана відповідачем не містить позначки про ознайомлення її з працівником ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищевикладеними порушеннями, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання незаконним наказу директора КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашина І.М. №189-к від 13.11.2018 та його скасування.

Як вбачається з наказу директора КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашина І.М. за №194-к від 20.11.2018 (а.с. 13) підставою для звільнення ОСОБА_1 став наказ від 13.11.2018 № 189-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та доповідна записка заступника директора з виробництва ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач заперечує законність вказаного наказу та просить його скасувати з тих підстав, що в ньому не зазначено, яке порушення трудової дисципліни, вчинене ним після винесення наказу № 189-к від 13.11.2018 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, що стало підставою для звільнення, не зазначено які обов`язки, що становлять зміст трудової функції позивача чи правила внутрішнього трудового розпорядку ним було порушено якими законодавчими та локальними нормативними актами вони встановлені. Крім того, перед звільненням ОСОБА_1 21.11.2018 відповідач до виборного органу первинної профспілкової організації навіть не звертався, чим порушив вимоги ст. 43 КЗпП України.

Суд, перевіривши доводи позивача відповідно до наданих сторонами доказів, погоджується з його обґрунтуваннями, оскільки оскаржуваний наказ №194-к не містить визначення, які саме дисциплінарні проступки вчинив позивач. Підставою для видачі даного наказу №194-к, крім наказу № 189-к від 13.11.2018, зазначено доповідну записку директора з виробництва ОСОБА_2 , яка вже була підставою для видачі наказу №189-к (а.с. 67), а отже, вона не може повторно слугувати причиною для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. У зв`язку з чим, зазначення в наказі про систематичність невиконання позивачем своїх обов`язків є необґрунтованим та, відповідно, не може бути підставою для звільнення згідно з ч. 1 п. 3 ст. 40 КЗпП.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 252 КЗпП України, звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби), аналогічний зміст має ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п.п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

На підставі п. 10 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки.

Директор КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР Лашин І.М. 09.10.2019 надав до суду копію з витягу з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» від 16.09.2019 (а.с. 110), згідно з яким вбачається, що 11.09.2019 від адміністрації підприємства надійшло подання про отримання згоди на звільнення працівника ОСОБА_1 , який вчинив порушення своєї посадової інструкції. За результатами його розгляду було постановлено: «рішення про надання згоди профкомом первинної профспілкової організації комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» на звільнення ОСОБА_1 неможливе, у зв`язку з його звільненням 21 листопада 2018 року, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП».

Отже, судом встановлено, що звільнення позивача відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він був. А вже подальше звернення адміністрації підприємства з поданням від 11.09.2019 є необґрунтованим та безпідставним.

За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем порушений порядок звільнення позивача за ініціативою роботодавця, а тому позивач підлягає поновленню на посаді з якої був звільнений.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правилами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно вирішує питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року (надалі - Порядок).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплат за трудовим договором та інші виплати.

Позивачем проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в остаточній редакції від 07.02.2020 за період з 21.11.2018 по 21.11.2018, який складає 132123,15 грн (436,05 грн середньоденний заробіток х 303 дні вимушеного прогулу = 132123,15 грн).

Разом з цим, здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 21.01.2015 у справі №6-195цс14, а в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до довідки, виданої КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради №32 від 10.06.2019 (а.с. 87) судом встановлено, що останніми повними двома місяцями, що передували події, з якою пов`язана виплата остаточного розрахунку при звільненні, а саме: звільнення з роботи, були вересень і жовтень 2018 року. У вересні 2018 року позивач пропрацював 16 днів і йому було нараховано заробітну плату, з урахуванням всіх виплат, в сумі 6747,40 грн. Також, у жовтні 2018 року позивач пропрацював 18 днів і йому було нараховано заробітну плату, з урахуванням всіх виплат, в сумі 8078,23 грн. Таким чином заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох повних місяців становить 14825,63 грн, а число відпрацьованих робочих днів (годин) за останні два місяці становить 34 день.

З урахуванням вищевикладеного судом встановлено, що середньоденна заробітна плата становить 436,05 грн (14825,63 грн/34 робочий день), а середня кількість робочих днів складає 17, що також відповідає даним довідки №32 від 10.06.2019.

Період вимушеного прогулу склав з 21.11.2018 року по 07.02.2020, тобто повних 15 місяців, а оскільки середньомісячне число робочих днів становить 17, тому кількість днів для розрахунку суми середнього заробітку складає: 15х17=255 днів.

У зв`язку з чим, враховуючи положення пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, розмір відшкодування за час вимушеного прогулу складає: 255 днів вимушеного прогулу*436,05 грн середньоденного заробітку = 111192,75 грн.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) від 31.03.1995 № 4 роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем його трудових прав він втратив нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також, він позбавився джерел до існування. Дії відповідача призвели до негативного ставлення до нього колег по роботі, з приводу чого позивач переживає сильні душевні хвилювання, не може працевлаштуватись, без законних підстав позбавлений можливості працювати, отримувати винагороду за працю, чим поставлений у скрутне матеріальне становище, маючи на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19), змушений докладати додаткових зусиль для відстоювання своїх прав, звертаючись до суду та несучи судові витрати.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер та негативні наслідки (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з посяганням на його трудові права та інтереси, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що відповідно до ступеню вини відповідача грошова сума у розмірі 10000,00 грн є достатньою для відшкодування моральної шкоди.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України визначено підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосудді № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

У матеріалах справи наявні ордер (а.с. 58), копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю (а.с. 57 зворот), копія договору про надання правничої допомоги від 28.11.2018 адвокатом Ямковим В.І. (а.с. 57), квитанція до прибуткового касового ордеру від 10.04.2020, якою підтверджено сплату позивачем на користь адвоката Ямкового В.І. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Приймаючи до уваги вищевказані докази, часткове задоволення позовних вимог, наведення в позові попереднього розрахунку суми судових витрат, враховуючи складність справи, кількість та тривалість проведених судових засідань з участю представника позивача; приймаючи до уваги представлення суду письмового опису робіт (наданих послуг) професійної правової допомоги наданих адвокатом за договором від 28.11.2018 та зазначених у заяві про стягнення (розподіл) судових витрат від 07.02.2020, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу правову допомогу в розмірі 10000,00 грн є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача частково, визнати незаконними та скасувати накази №70-к, №189-к, №194-к, поновити позивача на посаді головного інженера КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» КМР, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111192,75 грн, оскільки наведений позивачем розрахунок не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,92 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень дев`яносто дві копійки).

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 128, 131,141, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, статтями ст.ст. 40, 47, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 70-к від 20.06.2018 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради про оголошення догани ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ № 189-к від 13.11.2018 комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради в частині оголошення догани ОСОБА_1 та позбавлення його винагороди за вислугу років за листопад місяць 2018 року у розмірі 50%.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 194-к від 20.11.2018 про звільнення ОСОБА_1 з 21.11.2018 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради.

Стягнути з комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 111192,75 грн (сто одинадцять тисяч сто дев`яносто дві гривні сімдесят п`ять копійок).

Стягнути з комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн (десять тисяч гривень).

Стягнути з комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн (десять тисяч гривень).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,92 (одна тисяча двісті одинадцять гривень дев`яносто дві копійки).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради на посаді головного інженера та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а саме: 7412,85 грн (сім тисяч чотириста дванадцять гривень вісімдесят п`ять копійок), допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг» Криворізької міської ради, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 25, місце знаходження Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Аеропорт.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов