Постанова

Іменем України

14 травня 2020 року

м. Київ

справа № 693/1050/18

провадження № 61-1989св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Степ»,

відповідачі: іноземне підприємство «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 , приватний нотаріус Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько Валентина Петрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Степ» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року у складі судді Шимчика Р. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року фермерське господарство «Степ» (далі - ФГ «Степ») звернулось до суду з позовом до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» (далі -

ІП «Агро-Вільд Україна»), ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П. про визнання недійсним договору та скасування реєстрації права.

Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ОСОБА_1 21 січня

2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,45 га, в тому числі рілля 4,45, яка знаходиться в межах Жашківської міської ради. Строк дії договору встановлено додатковою угодою від 01 серпня 2011 року до 31 грудня 2017 року.

29 квітня 2015 року ІП «Агро-Вільд Україна» зареєстровано право емфітевзису на ту ж саму земельну ділянку та визначено початок перебігу емфітевтичного права

з 01 січня 2018 року до 01 січня 2025 року.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року скасовано рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог ФГ «Степ» до ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, та визнано недійсним вказаний договір емфітевзису, а також визнано укладеною між ОСОБА_1 та ФГ «Степ» додаткову угоду до договору оренди землі від 21 січня 2008 року в редакції, запропонованій господарством.

30 липня 2018 року на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , зареєстровано право оренди за ІП «Агро-Вільд Україна» на підставі укладеного між ними договору оренди.

Позивач вказував, що укладення договору оренди земельної ділянки між

ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна», порушує право на використання землі

ФГ «Степ» на підставі додаткової угоди про пролонгацію строку дії договору оренди, визнаної укладеною судом. У зв`язку з цим позивач вважав, що зазначений договір оренди, укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна» слід визнати недійсним.

ФГ «Степ» також вказувало, що оскаржуваний договір порушує переважне право орендаря на поновлення строку дії договору на новий строк, передбачене частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи наведене, ФГ «Степ» просило визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ІП «Агро-Вільд Україна», на використання земельної ділянки, площею 4,4507 га, розташованої в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий № 120910100:05:001:1115; скасувати рішення приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П. від 30 липня 2018 року номер запису про інше речове право 27339424 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку, площею 4,4507 га, розташовану в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий № :05:001:1115, за іноземним підприємством.

29 січня 2019 року ФГ «Степ» змінило підстави позову та вказувало, що постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року було скасовано постанову апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року та залишено в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області

від 10 травня 2018 року у вказаній вище справі.

Судом касаційної інстанції вказано, що факт укладання договору емфітевзису за встановленими судами обставинами справи, на взаємовідносини між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 не впливають.

Водночас у Державному реєстрі прав на нерухоме майно існує запис про зареєстроване за ІП «Агро-Вільд Україна» право оренди на підставі укладення оскаржуваного ФГ «Степ» у справі, що переглядається, договору оренди.

Посилаючись на положення частин першої-п?ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 777 ЦК України, позивач вважає, що укладенням договору оренди між ІП «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_1 порушено його переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, у тексті заяви про зміну підстав позову ФГ «Степ» зазначає і положення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Також вказує, що ФГ «Степ» своєчасно направив орендодавцю лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та запропонував поновити договір на кращих умовах, збільшивши орендну плату до 5,5 %, порівнюючи з діючим договором.

Крім того, позивач вказує, що законодавець надав додаткову гарантію захисту прав орендаря, який має переважне право перед іншими особами на використання земельної ділянки, що знаходиться в межах масиву земель сільськогосподарського призначення, істотна частина якого використовується таким землекористувачем, встановлену у частинах третій та четвертій статті 8-2 Закону України «Про оренду землі». Зазначає, що земельна ділянка, що є предметом поновлюваного договору, має кадастровий номер :05:001:1115, знаходиться в межах населеного пункту, що відповідає коду , зона 05, квартал 001, та належить до масиву земель сільськогосподарського призначення з аналогічними кодами населеного пункту, зони та кварталу, що використовуються ФГ «Степ».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня

2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу ФГ «Степ» залишено без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ФГ «Степ», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 січня 2020 року ФГ «Степ» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій підставою для висновку про абстрактну можливість захисту переважного права визначено існування або відсутність згоди між орендодавцем та попереднім орендарем щодо пролонгації договору оренди. Натомість, такі доводи не ґрунтуються на нормах Закону України «Про оренду землі». Для правильного застосування норм матеріального права в даному випадку слід керуватись, в тому числі, правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 525/505/16-ц (провадження

№ 14-350цс18) та позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 625/166/18 (провадження № 61-257св19).

Доводи інших учасників справи

06 березня 2020 року представник ІП «Агро-Вільд Україна» - адвокат Чепурко Р. С. через засоби поштового зв?язу подав до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ФГ «Степ» відмовити та залишити в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року.

Відзив мотивовано тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у позові повністю відповідають нормам матеріального та процесуального права, та не потребують окремого зазначення у рішення щодо кожної із заявлених вимог.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жашківського районного суду Черкаської області.

24 лютого 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ФГ «Степ» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 693/9/18 за позовом ФГ «Степ» до

ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору встановлення емфівтезису, визнання укладеною додаткової угоди, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2018 року скасовано і залишено в силі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 травня 2018 року, яким у задоволенні позовних вимог ФГ «Степ» відмовлено.

Розглядуючи справу, Верховний Суд вказав про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутністьу орендаря переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки процедуру повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», орендарем не дотримано, та відсутнє волевиявлення орендадавця на його продовження.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для продовження строку договору оренди є такими, що не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах справи та не відповідає вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Факт укладення договору емфітевзису, за встановленими судами фактичними обставинами справи, на взаємовідносини між ФГ «Степ» та ОСОБА_1 не впливає.

За правилами частини четвертої статті 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ФГ «Степ», з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позову, посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

У статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір.

Переважне право орендарів на поновлення договору оренди поширюється на випадки, коли обидві сторони договору мають намір продовжувати правовідносини з оренди земельної ділянки.

Так, частинами першою-п`ятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, буде порушене, зокрема, у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднім орендарем про намір реалізувати своє переважне право.

Якщо орендар не виконав зазначених умов, то переважне право припиняється.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, встановив, що орендар не дотримався вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення договору оренди землі. Орендодавець листами від 01 та 18 серпня 2017 року надсилав орендарю заперечення проти поновлення договору оренди землі на новий строк, що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця щодо поновлення договору оренди землі. Уразі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Суди, встановивши всі фактичні обставини справи та, дослідивши всі матеріали, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Щодо заявлених клопотань

06 березня 2020 року представник ІП «Агро-Вільд Україна» - адвокат Чепурко Р. С. через засоби поштового зв?язу подав до Верховного Суду клопотання, у якому просить включити витрати на професійну правничу допомогу, понесені ІП «Агро-Вільд Україна» до складу витрат, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, які відповідно до бухгалтерської довідки, виданої

ІП «Агро-Вільд Україна у зазначеній справі склали 27 634,80 грн.

Колегія суддів, вивчивши заявлене клопотання, перевіривши матеріали, додані до клопотання, дійшла висновку, що клопотання підлягає залишенню без розгляду з таких підстав.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за замістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що згідно з бухгалтерською довідкою від 29 лютого 2020 року № 3/2020, виданою головним бухгалтером ІП «Агро-Вільд Україна» - Гошовською В. В., відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг правової допомоги від 23 січня 2019 року, підписаного Генеральним директором ІП «Агро-Вільд Україна» - Вільд Б. К. А. та адвокатом Чепурко Р. С., було сплачено 15 850,00 грн.

За послуги адвоката Беляєва О. В. ІП «Агро-Вільд Україна» сплатило 7 000,00 грн.

На витрати, пов?язані з наданням правничої допомоги списано 180 л. палива А-95 (бензин) на 4 поїздки за маршрутом: Київ-Жашків-Київ. Загальний пробіг склав 1200 км. Вартість витрат на палива А-95 (бензин) з розрахунку середньої ціни

26,56 грн становить 4 780,80 грн (180 л. х 26,56 грн).

Всього витрати, пов?язані з наданням правничої допомоги у справі № 693/1055/18 склали 27 634,80 грн.

Проте, вказана бухгалтерська довідка від 29 лютого 2020 року № 3/2020 не є належним та допустимим доказом на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов?язаних з розглядом справи № 693/1050/18, оскільки така довідка складена по іншій справі № 693/1055/18 за позовом ФГ «Степ» до ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В. П. про визнання недійсним договору та скасування реєстрації права.

Також не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження витрат пов?язаних з наданням професійної правничої допомоги у справі № 693/1050/18 на загальну суму 15 850,00 грн акт прийому-передачі наданих послуг правової допомоги від 17 лютого 2020 року, оскільки цей акт не містить підписів ні замовника - ІП «Агро-Вільд Україна», ні виконавця - Чепурко Р. С .

Надане на підтвердження платіжне доручення від 19 лютого 202 року № 665 на загальну суму 15 850,00 грн також не підтверджує витрати понесені ІП «Агро-Вільд Україна» на професійну правничу допомогу у справі № 693/1050/18, оскільки у рядку «призначення платежу» не вказано по якій саме справі здійснено таку оплату, враховуючи те, що в провадженні судів першої, апеляційної та касаційної інстанції перебувають на розгляді інші справи, де позивачем є ФГ «Степ», а відповідачами ІП «Агро-Вільд Україна» та фізичні особи з однорідним предметом спору.

18 жовтня 2017 року між адвокатським об?єднанням «Аргус Лекс» в особі керуючого партнера адвоката Бєляєва О. А. та ІП «Агро-Вільд Україна» укладено договір про надання правової допомоги № 18102017 , згідно з пунктом 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об?єднання приймає на себе зобов?язання від імені і зарахунок клієнта надавати правову допомогу та здійснювати представництво його інтересів в обсязі та на умовах передбачених даним договором. Вид правової допомоги та її вартість сторони визначають у додатковій угоді до цього договору.

Пунктом 3.1 вказаного договору сторони узгодили, що правову допомогу, що надається адвокатським об?єднанням, клієнт оплачує в готівковій або безготівковій формі, шляхом переказу суми, визначеної в додатковій угоді до цього договору, на розрахунковий рахунок адвокатського об?єднання.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представником кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об?єднанням правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об?єднанням факсимільним зв?язком або поштою (пункт 3.3 договору про надання правової допомоги).

Додатковою угодою від 14 березня 2018 року № 9 до договору про надання правової допомоги від 18 жовтня 2017 року № 18102017 сторони встановили, що правова допомога з питань, визначених у цій додатковій угоді, є оплатою, та вартість її є узгодженою: вартість у справі № 693/9/18 становить 7 000,00 грн (пункт 1 додаткової угоди).

За пунктом 2 додаткової угоди, оплата правової допомоги здійснюється не пізніше 3-х днів з дня встановлення рахунку на оплату правової допомоги.

Проте, відповідних доказів на виконання умов договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, зокрема доказів підтвердження оплати в розмірі 7 000,00 грн, заявником не надано.

Крім того, доказів про те, що адвокатське об?єднання «Аргус Лекс» в особі керуючого партнера адвоката Бєляєва О. А. уповноважувало Чепурка Р. С. діяти від його імені, зокрема подавати клопотання щодо розподілу судових витрат пов?язаних з наданням професійної правничої допомоги, заявником не надано, як і не надано доказів про те, що Черпурко Р. С. є членом адвокатського об?єднання «Аргус Лекс».

За таких обставин, суд дійшов висновку про залишення клопотання представника ІП «Агро-Вільд Україна» - адвоката Чепурко Р. С. про розподіл судових витрат пов?язаних з наданням професійної правничої допомоги по справі № 693/1050/18 без розгляду.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Степ»залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська