ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/379/20Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/817/585/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу № 606/379/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року, ухваленого суддею Марціцкою І.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 по стягнення аліментів. В обгрунтування вимог посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 у них народилось два сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу 9 грудня 2017 року діти перебувають на її утриманні. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей. Оскільки вона не може самостійно в повній мірі забезпечити фізичний та духовний розвиток дітей, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і.п.н. НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Теребовлянського районного суду від 18 березня 2020 року змінити в частині стягнення аліментів та визначити суму до стягнення 1109 грн. на кожну дитину до досягнення повноліття. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судове рішення є не обгрунтованим та таким, що прийняте без фактичних обставин справи. Вказує на те, що ніколи не ухилявся від виконання обов`язку щодо матеріального утримання своїх дітей. Крім того, офіційного працевлаштування у нього немає, хворіє, повернувся в Україну щоб підлікувати здоров`я. Згідний сплачувати мінімальний розмір для дітей відповідного віку, або в сумі 1109 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, , розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони з 18.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2017 року. Від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 15.12.2009 року Відділом РАЦС Теребовлянського РУЮ Тернопільської області та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 26.01.2015 року Відділом РАЦС Теребовлянського РУЮ Тернопільської області.

Сини проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 28.01.2020 року № 02-25/100 та визнається сторонами спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою молодого віку, в ході розгляду справи не встановлено наявності у нього обмежень в його працездатності, отже він спроможний працювати та отримувати заробіток (дохід) і надавати допомогу на утримання дітей.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сини проживають разом з матір`ю і знаходяться на її утриманні, відповідач не бере належної участі в утриманні дітей, хоча є молодою, здоровою, працездатною особою.

Доказів незадовільного стану здоров`я, наявності інших утриманців та стягнень по виконавчих листах чи наявності інших обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, відповідач не надав.

За таких обставин, постановляючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі по 1500 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції, врахувавши матеріальне становище відповідача, обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дітей.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції недостатньо врахував його матеріальне становище та визначив розмір аліментів, який він не в змозі сплачувати, спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного рішення.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на його спроможність сплачувати аліменти лише у розмірі 1109 грн., оскільки в апеляційній інстанції апелянт не навів доказів, які не враховані судом при ухваленні рішення, а тому апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів до 1109 грн. щомісячно, як того просить апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище та не в змозі сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання дітей, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів 1500 грн.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 15 травня 2020 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач