Справа № 464/7067/18 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1077/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:37
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Ванівського О.М. та Мельничук О.Я.,

за участю секретаря Цапа П.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Томіна Олександра Олександровича, представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», на заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (в подальшому ПАТ СК «Брокбізнес»), третя особа ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь 19 188 грн. 82 коп. страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 1 395 грн. 05 коп. шкоди, пов`язаної з її лікуванням; пеню в розмірі 7 609 грн. 82 коп.; інфляційні втрати в розмірі 2 216 грн.05 коп.; три відсотки річних в розмірі 692 грн., покликаючись на невиплату відповідачем їй страхового відшкодування (а.с. 1-4).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_1 31 101 грн. 74 коп. та5 600 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 97-100).

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року заяву ПАТ СК «Брокбізнес» про перегляд вищезгаданого заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 102-104, 138-139) і представник згаданого відповідача оскаржив це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що лише зі змісту заочного рішення відповідачу стало відомо про те, що ухвалою суду було відмовлено у прийнятті відзиву на позов та надано строк для подачі належно оформленого відзиву, оскільки про це відповідача ніхто не повідомляв і сам відзив на адресу відповідача не повертався.

Звертає увагу на те, що пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено строки виплати страхового відшкодування і встановлено, що у випадку, коли дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В той же час, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2016 року у справі № 464/8850/16-к встановлено факт повного відшкодування ОСОБА_3 завданої злочином шкоди та збитків. А всі чеки та листки непрацездатності, які долучені до позову в обґрунтування позовних вимог, датовані до дати постановлення згаданої ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2016 року (а.с. 143-145).

Позивачка надіслала до суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 листопада 2019 року без змін (а.с. 157-162).

В свою чергу, апелянт надіслав до суду Відповідь на відзив позивачки, у якій також просить подану ним апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 165-166).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також оглянувши матеріали кримінального провадження № 464/8850/16-к (провадження № 1-кп/464/416/16) (в подальшому «матеріали кримінального провадження»), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи, що 09 липня 2016 року ОСОБА_2 (третя особа), керуючи автомобілем «Део ланос», д.р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по проспекту Червоної Калини у місті Львові, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 (позивачку), внаслідок чого остання отримала різні тілесні ушкодження, які за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 22.12.2016 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення вищезгаданого кримінального правопорушення, а кримінальне провадження відносно нього закрито: з підстав, що передбачені статтею 46 КК України, оскільки ОСОБА_3 примирився з потерпілою та відшкодував завдані збитки (а.с. 5).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовійпідставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3, 5 Закону).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (статті 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 6).

27 квітня 2017 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування на загальну суму 19 526 грн. 98 коп. (а.с. 7).

Листом від 28 квітня 2017 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» повідомило представника ОСОБА_4 М ОСОБА_5 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки на день надання цієї відповіді у ПрАТ «СК «Брокбізнес» відсутня інформація стосовно рішення по кримінальній справі по даній ДТП. В цьому ж листі ПрАТ «СК «Брокбізнес» просило повідомити інформацію щодо відшкодування заподіяної шкоди винуватцем ДТП ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 та надати документи по взаєморозрахунках (а.с. 8).

У відповідь на вищезгаданий лист ОСОБА_1 надіслала ПрАТ «СК «Брокбізнес» письмові пояснення від 16.08.2017 року, у яких зазначено, що «жодних коштів від водія ОСОБА_2 (вона) не отримувала» (а.с. 9).

В подальшому ПрАТ «СК «Брокбізнес» листом від 23.10.2017 року повідомило ОСОБА_1 і її представника про те, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» не має підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 22.12.2016 року встановлено, що винною особою, ОСОБА_2 , потерпілій ОСОБА_1 було повністю відшкодовано шкоду, завдану кримінальним правопорушенням (а.с. 10).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 22.12.2016 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

З мотивувальної частини вищезгаданої ухвали убачається, що підставою для звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження відносно нього стало те, що він (зокрема) примирився з потерпілою та відшкодував завдані їй збитки (а.с. 5).

В матеріалахкримінального провадження на аркуші 10 знаходиться оригінал заяви ОСОБА_1 до Сихівського районного суду м. Львова від 14.12.2016 року, у якій вона просить суд звільнити ОСОБА_2 «від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням, оскільки (їй) обвинувачений ОСОБА_2 відшкодував повністю матеріальну та моральну шкоду заподіяну злочином, жодних претензій до нього не маю, з ним примирилась» (а.с. 182 - копія цієї заяви).

Як також вбачається з журналу судового засідання від 22.12.2016 року по розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , в цьому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 своє клопотання поро звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням та повним відшкодуванням шкоди підтримала (а.с. 183-184).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено ухвалу суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Відповідно до положень статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ураховуючи наведене, помилковим є висновок суду першої інстанції, що вищезгадана ухвала суду від 22 грудня 2016 року (у якій зазначено про відшкодування ОСОБА_2 завданих злочином збитків) «не є підставою для звільнення відповідача від своїх зобов`язань за укладеним договором страхування …, а покликання на подвійне відшкодування шкоди є невмотивованим, не ґрунтується на вимогах законодавства, яким врегульовано страхові правовідносини», оскільки зазначена обставина відповідно до статті 91 КПК України була належним чином перевірена та оцінена судом при постановленні ухвали про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження і її визнавали, як потерпіла ОСОБА_1 , так і підсудний ОСОБА_2 .

Обставини, які вплинули на постановлення судом ухвали про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження (зокрема - відшкодування шкоди у повному обсязі), безпосередньо пов`язані з обставинами вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення та завданням внаслідок такого правопорушення шкоди потерпілій (позивачці) ОСОБА_1 , а тому відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України є преюдиційними.

Ураховуючи встановлений при розгляді кримінальної справи факт відшкодування у повному обсязі завданої потерпілій у ДТП ОСОБА_1 (позивачці) шкоди ОСОБА_2 , як винною особою, відсутні правові підстави для покладення обов`язку відшкодування майнової та моральної шкоди на страхову компанію, з якою винна особа уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 381/394/17-ц (а.с. 185-188).

З огляду на наведене, колегії суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Томіна Олександра Олександровича, представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», задовольнити.

Заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 травня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.