Справа № 638/3132/20
Провадження № 2-з/638/227/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретаря судового засідання Корнієнко К.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву

акціонерного товариства «Кредобанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № CL- 187121 від 23.04.2019 року в розмірі 317 254,23 грн., судові витрати, що були понесені позивачем.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що

23.04.2019 року між сторонами укладено кредитний договір, на виконання умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 259 040.99 грн на строк до 22.04.2024 року .За користування грошовими коштами позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує щомісячно проценти за користування кредитом. Відповідач умови договору не виконує, через що виникла сума заборгованості.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. від 14.04.2020 року відкрито провадження по даній справі.

21.04.2020 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме: автомобіль марки ВАМ, модель 21013, 1985 року випуску,, автомобіль марки МАN , модель 8.163, 1999 року випуску.

Доводи заяви обгрунтовано тим, що відповідачем тривалий час не виконуються умови кредитного договору, виникла сума заборгованості в розмірі 317 254,23 грн. Відповідач в майбутньому може ухилитися від своїх зобов`язань по сплаті коштів за кредитним договором .

Враховуючи доводи, наведені позивачем в обгрунтування позовних вимог , та доводи, викладені в заяві про забезпечення позову, керуючись ч. 3 та ч.4 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви було призначено судом в судовому засіданні з викликом сторін.

Сторони та представники сторін в судове засідання не з"явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Їхня неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Представник ОСОБА_1 подав заяву про розгляд заяви про забезпечення позову без його участі, просив відмовити в її задоволенні з тих підстав, що вона є необґрунтованою. Не доведено можливість ухилення відповідача від виконання умов договору , не надано доказів належності відповідачу майна, про арешт якого просить сторона.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви ,ознайомившись з позицією сторони відповідача, дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Позивачем не надано суду доказів належності майна- автомобіля марки ВАМ, модель 21013, 1985 року випуску, автомобіля марки МАN , модель 8.163, 1999 року випуску , відповідачу. Крім того, не надано дані щодо номерів державної реєстрації вказаних автомобілі , номерів кузову , що унеможливлює пошук на предмет належності та реєстрації .

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку , що заява необґрунтована, відповідно , достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, суду не наведені.

За вказаних вище обставин заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий: І.О.Грищенко