РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/391/20

провадження у справі № 2/0285/345/20

19 травня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………....Літвин О. О.

секретаря……………………………Касянчук І. В.

з участю:

представника відповідача…………. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

до ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПриватБанк, банк) звернулось до ОСОБА_2 з позовом, у якому просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 721 грн., яка утворилась станом на 02.12.2019.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 14.11.2012 між банком та відповідачем, остання отримала кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що банком не надано жодного доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_2 кредитних коштів в розмірі 4 000 грн.; відсутні істотні умови кредитного договору та підтвердження її підписом, що саме надані позивачем Умови і Тарифи банку викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, були тими, які вона мала на увазі підписуючи Анкету. Крім того, в Тарифах відсутня серія, номер та строк кредитної картки, яка була оформлена на її ім`я; не зрозумілим також є те, яким чином в розрахунках заборгованості тіло кредиту може становити 10 845,69 грн., якщо позивач сам вказує, що ним було надано кредитні кошти в розмірі 4 000 грн.

Відповідач у письмовому відзиві від 06.03.2020 просила відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю (а.с.56-58).

Представник позивача до суду не прибув, просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримав. У відповіді на відзив від 22.04.2020 представник позивача зазначив, що з виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що до певного часу остання належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що під час використання кредитних коштів вона знала, розуміла, усвідомлювала і погодилась з умовами кредитування у Банку, що свідчить про необґрунтованість її відзиву.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 721 грн., з яких: 10 845,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 10 845, 69 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1 617,21 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 3 938,05 грн. пеня; 1 320, 05 грн. штраф (500 грн. фіксована частина, 820,05 грн. - процентна складова).

На підтвердження факту укладення з ОСОБА_2 кредитного договору, банк надав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка датована 14.11.2012, в якій остання висловила свою згоду, що ця заява разом з Умовами, Тарифами та пам`яткою клієнта складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач отримала платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» (далі Тарифи) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (ст.611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому (ст.ст.1048, 1050 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки, окрім іншого, може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства, і яку відповідно до ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити позичальник, якщо він своєчасно не повернув суму позики.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09 січня 2020 року в справі № 203/4297/18.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Проте, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою.

Заява не містить даних про те, якою послугою мала намір скористатись позичальник та яку картку просила оформити на своє ім`я, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до її заяви, її номер, строк дії та який кредитний ліміт їй було встановлено, оскільки останньою зазначений бажаний кредитний ліміт в розмірі 500 грн.; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не підписано позичальником.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_3 за кредитним договором від 14.11.2012 кредитних коштів у розмірі 4 000 грн., які в подальшому було збільшено до 10 845, 69 грн. (заборгованості за тілом кредиту, яку вказує банк у своєму розрахунку).

Банком не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій останній не є можливим.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10 845,69 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит 1617,21 грн., пені 3938,05 грн., та штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 820,05 грн. (процентна складова).

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18 (провадження №61-11260св19).

Оскільки з письмових доказів, наданих стороною позивача, неможливо встановити розмір кредитного ліміту, встановленого на картку, суд приходить до висновку про неможливість визначення розміру заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту.

Відтак, позивачем не доведено заявлений ним позов, а тому він не підлягає задоволенню.

Інший висновок суду не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 21 травня 2020 року.

Головуючий суддя О. О. Літвин