Ухвала

18 травня2020 року

м. Київ

справа № 324/2135/18

провадження № 61-7487ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого газу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року публічне акціонерне товариство «Запоріжгаз» (далі - АТ «Запоріжгаз»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого газу в розмірі 36 376,57грн.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року, яке залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року, позовні вимоги задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» донарахований не облікований об`єм та обсяг природного газу і його вартість в сумі 36 376, 57 грн, а також судові витрати в розмірі

1762 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди виходили із того, що 04 травня

2018 року представники АТ «Запоріжгаз» за місцем проживання відповідача виявили несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу, про що було складено Акт про порушення №00000056, який підписаний представниками АТ «Запоріжгаз» та відповідачем, будь-яких зауважень. В подальшому за результатами проведеної експертизи було складено Акт №0572 експертизи лічильника газу від 16 травня 2018 року, яким встановлено несанкціоноване втручання в роботу лічильника з метою заниження показників.

24 квітня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає задоволенню, оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідачу копії постанови Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року.

Як підставу для скасування оскаржених судових рішень відповідач зазначає зокрема те, що суди попередніх інстанцій свої висновки обґрунтували на припущеннях, а при складанні акту про виявлення порушення та акту експертизи представниками позивача були порушені вимоги законодавства України. Вважала, що вказані акти є недопустимими доказами. Стверджувала, що в роботу лічильника газу не втручалась.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в справі № 324/2135/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом

на 01 січня 2020 року (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, справа № 324/2135/18, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, для цілей ЦПК України, є малозначною в силу закону.

Належність справи № 324/2135/18 до категорії малозначних для її учасників було передбачуваним.

ОСОБА_1 вважала, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має для неї, як дитини-війни та особи похилого віку, виняткове значення, а прийняття оскаржуваних рішень підриває її репутацію та погіршує стан здоров`я.

Натомість, колегією суддів не встановлено випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі, можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зокрема судом не встановлено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та/або що справа має для виняткове значення для відповідача.

Доводи касаційної скарги переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Сама по собі незгода відповідача із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі; віднесення справи до категорії малозначних було передбачуваним; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України особою, яка подає скаргу не доведено, а судом не встановлено, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає розгляду клопотання відповідача про зупинення виконання рішення суду.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статті 390, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року в цивільній справі № 324/2135/18.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2020 року в цивільній справі № 324/2135/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта