ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/405/20
номер провадження 2-зз/695/4/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участі

секретаря с/з Розпутньої І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 із заявою, відповідно до якої просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке було застосовано до нього на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2010 року у справі за №6-ц-36/2010.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.06.2010 року було забезпечено позов шляхомтимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язання згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2009 року.

Заявник наполягає, що по вказаній справі судом було прийнято відповідне рішення, а сама справа вирішена по суті, строки стягнення аліментів із нього давно закінчилися, а саме обмеження заявника у праві виїзду за межі України було застосовано до нього саме в рамках забезпечення позову, а не в рамках забезпечення виконання судового рішення, та не дивлячись на те, що саме рішення давно набрало законної сили, а аліментні зобов`язання заявника давно припинилися, заходи забезпечення позову не скасовані, продовжують діяти, в чому вбачається суттєве обмеження прав ОСОБА_1 . За таких обставин заявник звернувся до суду.

У судове засідання 15.04.2020р. представник заявника, ОСОБА_2 не з`явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність заявника.

Окрім того, у судових засіданнях, які відбувалися раніше, представник заявника ОСОБА_2 на задоволенні вказаної заяви наполягав у повному обсязі, оскільки обмеження, які накладені на ОСОБА_1 були застосовані до останнього саме як заходи забезпечення позову, в той час як сама справа на час постановлення вказаної ухвали вже була розглянута, а тому таке рішення суперечить нормам ЦПК України, який був чинним на час постановлення вказаної ухвали, тому саме як захід забезпечення позову має бути скасована судом, який її постановив.

Представник Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончаренко Ю.І. у судовому засіданні 26.02.2020Р. зазначав, що у виконавчій службі відносно ОСОБА_1 дійсно було відкрито виконавче провадження, однак було встановлено, що боржник проживає в м. Києві, тому винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а матеріали провадження направлені до відділу ДВС у м. Києві. В подальшому представник Золотоніського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) скерував до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення вказаної заяви виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 24.07.2010 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по справі № 6-ц-36/2010 була постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , до виконання ним зобов?язань згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Із матеріалів справи вбачається, що вказане обмеження було застосоване в порядку виконання судового рішення Московського районного суду м. Бреста Республіки Білорусь від 21 січня 2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл на примусове виконання якого на території України був наданий ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2007 року.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.06.2010р. у справі № б-ц-36/2010, обмеження права виїзду за межі України було застосоване до ОСОБА_1 до виконання зобов`язань згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.12.2003р., тобто до закінчення терміну сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в рамках якого воно і накладалося, про що свідчить відповідне подання ВДВС Золотоніського МРУЮ про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань.

Згідно довідки Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.02.2020р. вбачається, що станом на 19.02.2020 року у відділі виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває.

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.03.2020 за №8950/2-20, справа, за якою боржником є ОСОБА_1 , на виконання до районних відділів державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надходила.

Окрім того згідно інформації, яка надана Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.04.2020 за № 11331/1.4-20/817, 28.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до Головного управління юстиції у м. Києві.

За даними "Автоматизованої системи виконавчого провадження" записів щодо ОСОБА_1 не знайдено, а згідно Інформаційної довідки з "Єдиного реєстру боржників" від 19.02.2020 року вбачається, що за параметрами запиту: фізична особа ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня.

Таким чином судом встановлено, що на час розгляду в суді заяви ОСОБА_1 виконавче провадження відносно останнього не здійснюється, сама судова справа, в рамках якої було накладено відповідне обмеження на заявника розглянута, а будь-які виконавчі дії відносно останнього не здійснюються.

Крім того суд зважає на те, що син заявника ОСОБА_4 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , а дочці ОСОБА_7 виповнилося 18 років ІНФОРМАЦІЯ_5 ,тобто зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей згідно вказаного вище рішення суду повністю припинилося щонайпізніше 10.02.2018 року.

Як встановлено судом вказане вище обмеження відносно заявника було вчинено саме як захід забезпечення позову, а не виконання рішення суду, та застосовано до ОСОБА_1 на підставі норм ст.. 151 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин).

Як вбачається із матеріалів справи по вказаній справі було ухвалено рішення, яке набрало законної сили, а Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області ухвалою від 24.12.2007р.надавався дозвіл на виконання такого рішення на території України.

Окрім того, серед видів забезпечення позову, які визначені у ст. 152 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, враховуючи, що обмеження у праві виїзду за кордон заявнику здійснено судом в якості забезпечення позову, хоча справа розглянута, а виконавчі дії давно не здійснюються, виконавче провадження відсутнє, то в даному випадку обраний вид забезпечення позову має бути скасований.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно за своїм власним бажанням.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Із матеріалів даної справи судом вбачається, що ухвала суду про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України була винесена як засіб забезпечення позову.

За таких обставин вбачається, що застосування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України до виконання судового рішення та як саме захід забезпечення позову суттєво порушує права особи, які в силу вказаних вище норм не можуть бути обмежені на даній стадії судового процесу.

Вказана позиція суду відповідає також згаданій вище ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вказане вище, оскільки обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 здійснено судом в якості забезпечення позову, після фактичного розгляду справи, що не передбачено чинним законодавством, то в даному випадку наявні порушення прав останнього, тому вжиті заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон мають бути скасовані.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 158 ЦПК України, ст. 154 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час забезпечення позову), суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2010 року по справі №6-ц-36/2010 та скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає по АДРЕСА_1 , у праві виїзду за кордон до виконання ним своїх зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені цим судовим рішенням процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя М. Ю. Степченко