Єдиний унікальний № 243/2610/20
Провадження № 2/243/1305/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 травня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гончарової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , 1997 року народження, який є родичом позивача шостого ступеню споріднення, але ніколи не був членом його сім`ї. Однак, ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі не проживає з 2016 року, його особистих речей в квартирі немає, спільне господарство сторонами не ведеться, жодних обов`язків по утриманню житла відповідач не несе, вартість комунальних послуг не сплачує, всі витрати несе позивач.

Жодних перешкод в користуванні житлом позивач ОСОБА_2 не чинила, та оскільки відповідач більше року не мешкає за місцем реєстрації без поважних причин, ОСОБА_1 вважає, що він стратив право користування спірним житлом.

Позивач звертає увагу на те, що вона отримує маленьку пенсію, плата за комунальні послуги значно підвищилась, та через зареєстроване місце проживання відповідача у належній позивачу квартирі остання не має можливості скористатися своїм правом на оформлення субсидії.

У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , 1997 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без їх з позивачем участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання поштовою кореспонденцією на адресу місця реєстрації та місця фактичного проживання відповідача судових викликів, своїм правом на надання відзиву не скористався, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використав, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2016 року у спадковій справі № 31/2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-248, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р. (а. с. 4, 5), спадкоємцем майна ОСОБА_3 , 1945 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сестра ОСОБА_1 Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196436610 від 15.01.2020 року (а. с. 6), власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.04.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-248.

Згідно з довідкою від 06.03.2020 року (а. с. 7), виданою ЦНАП виконавчого комітету Слов`янської міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , 1997 року народження.

Як вбачається з акту від 03.03.2020 року, виданого ОСББ « ОСОБА_4 », складеного комісією у складі трьох осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 8), ОСОБА_2 дійсно зареєстрований, але не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 з 2016 року по теперішній час, особистих речей ОСОБА_2 в квартирі немає.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 не мешкає без поважних причин з 2016 року, він не є членом сім`ї позивача, а також не є особою, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, оскільки не проживав постійно з позивачем за однією адресою, сторони не вели спільне господарство, а тому відповідач має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки його право користування даною квартирою перешкоджає позивачу як власнику житла розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1997 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Перебіг вказаних строків починається з дня, наступного після закінчення карантину, встановленого Постановою Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS ІНФОРМАЦІЯ_2 CoV-2».

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 22.05.2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова