Справа № 175/363/20
Провадження № 2/201/1866/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020р. до Жовтневого районного суду за підсудністю з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 73123 грн.24 коп.

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюк О ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р.- а.с.№48) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.03.2020р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №63).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 14.01.2013р. ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана анкета-заява б/н від 14.01.2013р., після підписання якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписавши анкету-заяву від 14.01.2013р., відповідачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, відсотків, пені та штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2019р. становить 73123,24 грн., з яких: 21034,66 грн. заборгованість по кредиту, 21034,66 грн. - заборгованість за відсотками, 3340,29 грн. - відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 44790,04 грн.- заборгованість по пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3458,25 грн. - штраф (процентна складова). Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2102 грн.

В судове засідання 12.05.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№64,65). Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 О ОСОБА_2 , в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №2).

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання 12.05.2020р. не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення (а.с. №66).

Відповідачка 28.04.2020р. надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що в січні 2010р. вона отримала кредитну карту з кредитним лімітом 1000 грн., в подальшому банк самостійно збільшував кредитний ліміт по карті і загалом ліміт було збільшено до 14700 грн. Протягом з січня 2010р. по березень 2018р. відповідачка здійснювала погашення відсотків та частково тіло кредиту та загалом сплатила 54225 грн. Проте, оскільки на при кінці 2017р. через хворобу вона не мала можливості здійснювати погашення щомісячних платежів, банк здійснював списання коштів з її пенсійного рахунку, при цьому, розмір відсотків, пені почав нараховувати в надмірному розмірі за ставкою, який відповідачкою не був погоджений. Відповідачка зазначила, що вона не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування вимог щодо нарахування відсотків та неустойки. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019р. у справі 201/13414/18 банку було відмовлено у стягненні заборгованості за кредитною картою (а.с. №69-72).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, наданий відповідачкою письмовий відзив на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення у цій справі не має, оскільки немає сукупності умов для винесення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки 28.04.2020р. відповідачка подала суду відзив , з якого вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.01.2013р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 14.01.2013р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з запропонованими їй для ознайомлення в письмовому вигляді Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.№27).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України ).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом заперечень викладених у відзиві відповідачкою не заперечувалися обставини отримання кредитної карти, користування кредитними коштами та внесення коштів на погашення заборгованості, проте заперечується обставини погодження Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування вимог щодо нарахування відсотків та неустойки. Відповідне приймається судом до уваги при винесенні рішення, а тому суд вважає, що відповідні згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019р. у справі 201/13414/18 (рішення набрало чинності а.с. № 73-74, 87-88) АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.01.2013р. станом на 13.11.2018р. у розмірі 33601 грн.62 коп. за недоведеністю (ч .4 ст.82 ЦПК України).

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд, належним чином дослідивши подані позивачем докази, оцінивши їх в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи, та враховуючи, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, прийшов до наступних висновків.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 14.01.2013р. станом на 08.12.2019р. в розмірі 73123,24 грн., з яких: 21034,66 грн. заборгованість по кредиту, 21034,66 грн. - заборгованість за відсотками, 3340,29 грн. відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 44790,04 грн.- заборгованість по пені, а також штрафи в розмірі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3458,25 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, пені та штрафам посилався на розрахунок кредитної заборгованості за договором від 14.01.2013р., Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговуванні кредитних карт Універсальна.

До позовної заяви позивачем долучено три розрахунки заборгованості за договором за період з 04.09.2013р. по 31.05.2015р., з 01.06.2015р. по 30.09.2019р. та з 01.10.2019р. по 08.12.2019р.

Як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 04.09.2013р. по 31.05.2015р. (а.с.№10-12), заборгованість за поточним тілом кредиту становить 14378,45 грн, отже у відповідачки станом на 31.05.2015р. була відсутня прострочена заборгованість.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015р. по 30.09.2019р. (а.с.№13-25) залишок заборгованості за простроченим тілом - 21034,66 грн., погашено заборгованість за поточним тілом - 13859,58 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом - 9136,44 грн., погашено пені - 660 грн. При цьому, згідно даного розрахунку встановлено, що за рахунок кредиту було погашено відсотки на загальну суму 23527,45 грн. (стовпчик 4 розрахунку відсотки погашена за рахунок кредиту).

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 14.01.2013р., не зазначена процентна ставка, виходячи з якої нараховуються проценти за користування кредитом, а також умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, порядок їх нарахування та неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тобто, банк на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надавати суду підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати відсотків та неустойки у вигляді штрафу саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991р. № 1023-XII Про захист прав споживачів).

Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Таким чином відсутні підстави вважати, що при укладенні із ОСОБА_1 договору АТ КБ ПриватБанк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо, які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що при підписанні анкети-заяви від 14.01.2013р. відповідачка була обізнана та погодилася саме з наданою позивачем редакцією Умов та Правил, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів погодження клієнтом пунктів Умов і Правил, керуючись яким банк здійснював погашення процентів за рахунок кредитного ліміту внаслідок чого збільшувалася заборгованість по тілу кредиту.

Заперечуючи проти розміру заявленої до стягнення заборгованості у відзиві на позов, відповідачка зазначила, що протягом з січня 2010р. по березень 2018р. вона здійснювала погашення відсотків та частково тіло кредиту та загалом сплатила 54225 грн.

В наданих позивачем суду розрахунках заборгованості зазначено суми коштів внесених на погашення заборгованості по кредиту (стовпчик сума погашення за наданим кредитом), здійснивши підсумковий розрахунок яких, судом встановлено, що за період з жовтня 2013р. по березень 2018р. ОСОБА_1 на погашення заборгованості було сплачено 40225,94 грн., і відповідна сума була є достатньою для погашення заборгованості за тілом кредиту 21034,66 грн.

Підводячи підсумок викладеному, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав для стягнення з боржника заявленої суми заборгованості по простроченому тілу кредиту 21034,66 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам, пені та штрафам також не підлягають задоволенню, оскільки сторони договору не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, порядок, строки нарахування неустойки, а тому суд відмовляє в позові за недоведеністю позивачем розміру заборгованості.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р., постановами Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц, 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц, 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.