Справа № 219/839/20
Провадження № 2/219/1367/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Азямової О.В.,

без участі сторін,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмуті Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Званівської сільської ради, треті особи Бахмутська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Званівської сільської ради, треті особи Бахмутська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 13 березня 2020 року. Ухвалою суду від 14.04.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

13.03.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи копій довіреності представника ОСОБА_3 , якому позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали право представляти їх інтереси в суді. Довіреності видані 12.02.2020 року та посвідчені в.о. старости Верхньокам`янського старостинського округу № 1 Званівської сільської ради Верголяс В.В. і зареєстровані в реєстрі під №3 та № 4.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від третьої особи - Бахмутської районної державної адміністрації надійшла представника заява про відкладення розгляду справу на іншу дату через спалах короновірусу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.8 Конституції України - Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно ст.59 Конституції України кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Підпунктом 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Відтак, з 1 січня 2019 року представництво в судах першої інстанції, за винятком трудових спорів, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) здійснюється виключно адвокатами та законними представниками.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. ч.1, 3 ст.237 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Документами, що підтверджують повноваження адвоката як представника є довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» ( ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Вимогами ст.131-2 Конституції України передбачено, що незалежність адвокатури гарантується.

Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Верховний Суд України 26 січня 2018 року дав роз`яснення щодо підтвердження повноваження адвокатів в судових провадженнях, згідно якого, у разі, якщо провадження у справі відкрито до 30 вересня 2016 року, представництво здійснюється без обов`язкової участі адвоката до винесення остаточного рішення.

Частиною 4 ст. 274 ЦПК України чітко визначені категорії справи, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи у порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Дану справу не можна вважати малозначною справою у розумінні ст. 19 та ст. 274 ЦПК України, тому судом відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження враховуючи категорію та складність розгляду справи, обсяг та характер доказів, кількість сторін та інших учасників справи, та інші підстави.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що представник позивачів ОСОБА_3 за довіреністю не є особою, яка може здійснювати представництво інтересів позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі починаючи з 1 січня 2019 року, оскільки ця цивільна справа відповідно до п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України не була судом визнана малозначною і розглядається в загальному позовному провадженні. Тобто, представником позивачів з 01.01.2019 року у цій справі може бути виключно адвокат.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що представником за довіреністю Заікіним В ОСОБА_4 належних документів на підтвердження того, що він являється адвокатом суду надано не було. Крім того, згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України, відомості про те, що ОСОБА_3 є адвокатом, відсутні.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 15.05.2020 року не надали належних документів в підтвердження повноважень як адвоката у справі, останній не може бути допущений судом як представник позивачів.

Зазначені положення не суперечать конституційній нормі щодо права особи на отримання професійної правничої допомоги. Законодавче закріплення доручення саме адвокатам представництва інтересів особи у справах, які не відносяться до категорії малозначних, внаслідок складності та істотності правових наслідків, покликане забезпечити дотримання прав та інтересів особи, їх належний захист та виконання завдань цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 59, 60, 260, 261, 353 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Вважати ОСОБА_3 таким, що не може бути представником позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по довіреностям від 20.02.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Званівської сільської ради, треті особи Бахмутська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Шевченко