ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року

м.Суми

Справа №583/2176/18

Номер провадження 22-ц/816/1239/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року в складі судді Ковальової О.О., постановлене у м. Охтирка, повне рішення складено 16 березня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у червні 2018 року позивачі, просили суд припинити право власності ОСОБА_3 на 7/18 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках по 7/36 частин за кожним право власності на 7/18 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 . Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 НОМЕР_1 грн. 22 коп. в рівних частках по 58428 грн. 61 коп. з кожного співвласника на користь ОСОБА_3 компенсації вартості 7/18 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_2 на праві власності належить 4/18 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також право на 7/18 частин вказаного будинку належить ОСОБА_1 , а 7/18 частин належить ОСОБА_3 . Вказують, що відповідач неодноразово зверталася до суду з позовами про поділ спільної часткової власності та виділ її частки зі спільного майна, однак їй було відмовлено. Вказують, що всі експертизи дійшли висновку стосовно того, що реально здійснити поділ майна між співвласниками та виділити частку одному із співвласників неможливо. Зазначає, що у продовж всього часу спільного користування житловим будинком між позивачами та відповідачем постійно виникали сварки з приводу яких викликалися працівники поліції для врегулювання конфлікту. Зазначають, що відповідач та її чоловік придбали у приватну власність житловий будинок із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , кожний по ? частині. З часу переїзду до іншого місця проживання відповідач не здійснює утримання спільного майна та не сплачує комунальні послуги. Рішення суду чи договору щодо порядку користування спільним майном між співвласниками не існує. Позивачем ОСОБА_2 в березні 2018 року направлено відповідачці пропозицію щодо купівлі її частини у спільному майні, проте остання відмовилася від неї. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, ринкова вартість житлового будинку становить 116857 грн. 22 коп.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість поділу житлового будинку на підставі висновків експертизи № 1197/1198/1199 Сумського відділення ХНДІСЕ ім. Бокаріуса від 10.02.2016 року. Однак, при дослідженні висновків експертизи виникло ряд невідповідностей, для з`ясування яких необхідне призначення додаткової експертизи. Вказує, що припинення права відповідачки на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника. Крім того, відповідачка сама зверталася до суду в 2016 році та вказувала на неможливість спільного використання житлового будинку, так як виклики поліції відбувалися щотижня. Більш того, відповідачка з`їхала із спільного будинку придбавши окреме житло.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що у неї та її брата ОСОБА_1 знаходяться у власності рівноцінні частини будинку, а частка володіння ОСОБА_2 навпаки в порівнянні з іншими частками є незначною, а відповідно задовольняти позов на підставі даної норми закону є безпідставним. Вказує, що до квітня 2017 року нею самостійно без участі інших співвласників сплачувалися комунальні послуги, проводився поточний ремонт будинку. Зазначає, що нею було складено заповіт на свого старшого сина ОСОБА_4 , якому вона заповіла спірну частину житлового будинку, однак після її виїзду із спірного будинку відповідачі змінили замки та перешкоджають їй в користуванні та проживанні у ньому. Вважає, що пари проведенні експертизи вартість будинку було знижено. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , його представник і представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні своїх правомочностей мають рівні права. Компенсація вартості частки співвласника може бути надана лише за його згодою, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Крім того, суд дійшов висновку, що розмір частки в спірному будинку, що належить відповідачу не є незначною. Крім того, позивачами не було надано доказів про неможливість поділу спірного будинку між ними з одного боку та відповідачем з іншого.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 належить 2/9 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 7/18 частини вказаного будинку кожному (том. 1 а.с. 18-19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 позивалася до позивачів та просила виділити їй внатурі у власність частку спільного майна за адресою: АДРЕСА_1 та визначити порядок користування земельною ділянкою для користування та обслуговування житлового будинку та прибудинкових споруд за цією ж адресою (том. 1 а.с. 30-33).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2013 року по справі № 1813/4109/2012 ОСОБА_3 відмовлено. (том. 1, а.с. 38-41).

Відповідно до звіту з оцінки житлового будинку з прибудовою, тамбуром та господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 від 19.03.2019 року, що виконаний оцінювачем ОСОБА_5 , вартість вказаного житлового будинку складає 300490 грн. 00 коп. (том. 1, а.с. 26).

22.03.2018 позивач ОСОБА_2 надав відповідачці пропозицію про купівлю її частки в праві власності на житловий будинок за ціною, що складає 116857 грн. 22 коп. (том. 1, а.с. 27).

27.06.2018 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого належні їй житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 заповіла своєму синові ОСОБА_4 (том. 1 а.с. 83).

Відповідно до висновку судової оціночно будівельної експертизи № 583 від 11.05.2019 року, ринкова вартість спірного будинку складає 281 000 грн. (том. 1 а.с. 183-205).

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію по оплаті комунальних послуг в сумі 6608 грн. 96 коп.(том. 1 а.с. 239 241).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду від 10.10.2018 року, прийняту за наслідками перегляду в касаційному порядку цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 треті особи КП Охтирської міської ради Сумської області «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт», Виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області про поділ спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, вбачається, що технічна можливість поділу будинку на три частини відповідно до часток співвласників у праві власності на будинок відсутня без перепланування будинку, на яке потрібна згода ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили Верховному Суду про небажання поділу житлового будинку, оскільки у них відсутні кошти на переобладнання та перепланування житлового будинку. В задоволенні позову ОСОБА_3 у справі № № 583/2459/15-ц відмовлено за безпідставністю, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України реальний поділ будинку між позивачкою та іншими двома співвласниками неможливий без згоди останніх.

Матеріалами перевірок зібраними Охтирським відділом поліції (м. Охтирка) ГУНП в Сумській області підтверджується, що між позивачами та відповідачем склалися неприязні стосунки, інших доказів, що вказують на неможливість спільного володіння та користування сторонами спірним житловим будинком, окрім наявності між ними неприязних стосунків матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, позивачами всупереч частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано до суду першої інстанції беззаперечних доказів того, що спільне володіння та користування спірним житловим будинком є неможливим, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається та визнано сторонами, що відповідач, як співвласник, фактично змінила своє місце проживання і переїхала із спірного будинку та мешкає за іншою адресою.

Доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідач не здійснює витрат на утримання спірного житлового будинку та не несе витрати на оплату житлово комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію по оплаті комунальних послуг в сумі 6608 грн. 96 коп. Тобто, позивачем було використано його право на стягнення з відповідача компенсації по сплаті житлово комунальних послуг.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що з аналізу п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору необхідно враховувати співвідношення вартості всього майна та часток кожного власника, тощо.

Разом з тим, проаналізувавши розмір часток у праві спільної часткової власності, що належать кожній із сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить по 7/18 частини спірного майна, тобто їх частки є рівними, а ОСОБА_2 4/18. Таким чином у ОСОБА_2 найменша частка. З огляду на вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що розмір частки у спільному майні, що належить ОСОБА_6 не може бути визнаним незначним в порівнянні з частками братів та погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України й правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (ч. 2 ст. 316 ЦК України).

За правилами ч. 1 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Посилання позивача, що викладені в апеляційній скарзі на те, що відповідач має у власності інший житловий будинок, а тому припинення її права власності за рішенням суду у спільному майні не завдасть їй та членам її сім`ї істотної шкоди, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідач на випадок своєї смерті заповіла свою частку у спірному житловому будинку своєму синові ОСОБА_4 . Крім того, як зазначила сама відповідач, причиною заповіту стало те, що вона є матір`ю трьох дітей які потребують її утримання, а тому вона піклується про те, щоб у її дітей в майбутньому було окреме житло, з огляду на що її частина у спірному майні є для неї необхідною і вона має намір нею користуватися разом із своєю сім`єю. За таких обставин, колегія суддів зазначає, що припинення права власності відповідача за рішенням суду у спільному майні завдасть шкоди інтересам як позивача так і членів його сім`ї.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що частка відповідача в спільному майні не може бути визнана незначною. Більш того, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 15.07.2016 р. у справі № 6-1599ц16, тягар доказування, що частка відповідача є незначною і вона не може бути виділена в натурі покладається саме на позивача, однак останніми не було доведено належними та допустимими доказами того, що частка відповідача у спільному майні є незначною.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко