КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/2599/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6462/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року (суддя Потабенко Л.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у липні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 15 липня 2014р. у розмірі 14 819грн 98коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номеру від 15 липня 2014р. відповідач отримав кредит у розмірі 3 965грн 55коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач посилався на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору не надавав, зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20 червня 2019 року становить 14819грн 98коп. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 796грн 87коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 3 062грн, за пенею та комісією у сумі 7441грн 63коп. та штрафу у розмірі 519грн 48коп.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2014 року у розмірі 3 796грн 87коп. та 492грн 16коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати в

частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості по відсоткам та штрафу, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині залишити рішення суду без змін та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, оскільки в підписаній відповідачем Генеральній угоді визначена процентна ставка за користування кредитом, порядок сплати щомісячних платежів у погашення заборгованості та розмір штрафу у разі порушення строку погашення заборгованості.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не оспорював укладення Генеральної угоди, не довів відсутність заборгованості та не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань.

Також позивач зазначає про надання до апеляційної скарги довідки про видані відповідачу кредитні картки, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти та виписки про рахунку відповідача, у підтвердження користування відповідачем грошовими коштами та строку дії картки.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 3 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій надав згоду, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, та зазначив, що бажає отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 5 000грн.

Також ОСОБА_1 у заяві підтвердив, що ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

15 липня 2014р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит у розмірі 3 965грн 56коп. на строк 24 місяця з 15 липня 2014 року по 31 липня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків у розмірі 1,5% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Також сторони визначили, що погашення заборгованості буде відбуватися шляхом надання позичальником банку починаючи з «1» по «25» число кожного місяця грошових коштів у розмірі 198,44грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення - 31 липня 2016 року.

Пунктом 2.2. Генеральної угоди сторони визначили сплату позичальником банку штрафу у розмір 519,48грн у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 20 червня 2019 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 796грн 87коп., за процентами за користування

кредитом у розмірі 3 062грн, за пенею та комісією у сумі 7 441грн 63коп. та штрафу у розмірі 519грн 48коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження з відповідачем всіх істотних умов кредитного договору, а відтак позивач має право тільки на повернення тієї суми, яка була отримана відповідачем.

Проте, повністю погодитися з таким рішенням суду колегія суддів не може з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Отже, істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, розмір процентів, які повинен сплачувати позичальник за користування кредитом, строк та порядок повернення кредиту і сплати процентів.

Позивачем суду першої інстанції надана копія Генеральної угодипро реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 15 липня 2014 року, яка підписана ОСОБА_1 , згідно якої останньому був наданий строковий кредит у розмірі 3 965грн 56коп. на споживчі потреби, який він зобов`язався повернути щомісячними платежами до 31 липня 2016р. у розмірі 198грн 44коп. та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем Генеральна угода оспорена у встановленому законом порядку не була, а відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не було надано суду доказів погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору.

Також суд першої інстанції не врахував, що отримавши копію позовної заяви з доданими документами, відповідач заперечення проти позову не висловив і не посилався на те, що він не укладав з позивачем Генеральної угоди і не був ознайомлений з її умовами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено

договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За умовами Генеральної угоди від 15 липня 2014 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 31 липня 2016 року, у розмірі 1,5% на місяць до 31 липня 2016 року (пункт 2.1.).

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та не надав їм належної оцінки, і безпідставно зазначив, що сторонами не був погоджений розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок та строк їх оплати, а відтак безпідставно відмовив позивачу у стягненні процентів за користування кредитом.

Визначаючи розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12).

Виходячи з того, що сторони у Генеральній угоді погодили, що кредит повинен бути повернений до 31 липня 2016р., позивач має право на отримання процентів за користування кредитом саме до зазначеної дати.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 липня 2016 року відповідач мав заборгованість за кредитом 3 796грн 87коп. та за процентами 1 116грн 10коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником

строків погашення заборгованості більше, ніж на 31 день, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 519грн 48коп.

Оскільки судом встановлено, що відповідач допустив заборгованість по погашенню кредиту, сплаті процентів більше, ніж на 31 день, так як останній щомісячний платіж у розмірі 396грн ним був внесений 21 квітня 2015 року, банк має правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача передбаченого умовами договору штрафу.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року (справа 342/180/17), колегія суддів вважає безпідставним, так як обставини даної справи суттєво відрізняються від обставин справи, які були предметом розгляду Верховного Суду.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та у відсутність представника позивача, позивач був обізнаний, що зобов`язаний надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою.

За правилами ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає, як докази, додані до апеляційної скарги довідку про видані кредитні картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, і виписку про рух коштів за картками, виданими ОСОБА_2 , так як вказана особа не є учасником даної справи, а крім того, позивачем у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав ним не були надані суду першої інстанції документи, які підтверджують видачу відповідачу кредитних коштів, кредитних карток та про рух коштів на його рахунку.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 7 441грн 63коп. не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду в частині

вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та штрафом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог (37%) та апеляційної скарги (46%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 710грн 77коп. та за подання апеляційної скарги 1 325грн 49коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та штрафом скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за процентами у сумі 1 116грн 10коп. та 519грн 48коп. штрафу, а всього 1 635грн 58коп.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши його розмір з 492грн 16 коп. до 710грн 77коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 325грн 49коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк