Справа № 702/81/20
Провадження № 2/702/107/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області:

під головуванням судді: Мазай Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Шевчук О.А.

сторони: не з`явились

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що 26.07.1998 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Монастирищенського районного суду від 04.05.2011 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду від 25.09.2015 у справі №702/1193/15-ц відповідач сплачував на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 до досягнення нею повноліття. Але дочка відповідача ОСОБА_3 після досягнення повноліття продовжує стаціонарне навчання на платній основі в Філії Соціальної академії наук у Варшаві, Польша. А тому у зв`язку із навчанням не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Всі витрати на навчання, проживання в гуртожитку несе позивачка. Відповідач на утримання дочки матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Позивачка не в змозі самостійно утримувати спільну доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на оплату за навчання, на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду.

Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання, по 30.09.2022 року включно, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Ухвалою суду 22.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

Відзив відповідачем не подано.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 не з"явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надали заяву про розгляд справи у їхню відсутність. Позов підтримують повністю.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає частково, а саме просить стягнути з нього 1/8 частину його доходів, оскільки на його утриманні перебувають ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (спільні діти з ОСОБА_7 ) та пасинки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , він офіційно ніде не працює, дохід відсутній, оскільки він є безробітній. Матеріально дочці ОСОБА_3 допомагає по мірі можливості.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що у сторін є повнолітня дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.01.2002, актовий запис № 1, виданого виконкомом Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області (а.с.5).

Згідно рішення Монастирищенського районного суду від 25.09.2015 у справі №702/1193/15-ц відповідач сплачував на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 20% всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого діючим законодавством на дитину відповідного віку, починаючи з 31.08.2015 до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно підтвердження про продовження іноземцем навчання від 03.02.2020, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахована на навчання до філії Соціальної академії наук у Варшаві, факультет управління та безпеки з 01.10.2019 по 30.09.2022, навчання стаціонарне першого ступеня, напрям підготовки Міжнародні відносини, на платній основі, продовжує навчання на 1 семестрі навчального року 2019/2020. Навчання розпочато 01.10.2019 (а.с.10).

Позивачка несе витрати на навчання, проживання в гуртожитку ОСОБА_3 , що підтверджується платіжними документами (а.с.11-22).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 496 від 06.09.2019, виданої виконавчим комітетом Аврамівської сільської ради ОСОБА_1 Вікторівні склад її сім`ї становить: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до вимог ч.1 ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язанні утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частина 1 ст. 199 СК України, зобов`язує батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, надавати їм матеріальну допомогу, але лише за умови, що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд вважає, що позивач не надала суду доказів, що відповідач має можливість сплачувати аліменти (надавати матеріальну допомогу), саме в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Натомість, відповідачем надано суду докази, про наявність на його утриманні малолітніх дітей, та те, що він добровільно допомагає своїй повнолітній дочці ОСОБА_3 (а.с.39-42).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність обставин, передбачених ст. 199 СК України, для задоволення позову в повному обсязі, а тому враховуючи, що відповідач визнає позов частково, а саме 1/ 8 частину від усіх видів його доходу, суд вважає, що саме в такому розмірі слід стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, задоволивши позов частково. В задоволенні позову в іншій частині, з вищеописаних підстав необхідно відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (із змінами до доповненнями) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (із змінами до доповненнями) до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (із змінами до доповненнями) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" та ст. 137 ЦПК України.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18.

Так, судом встановлено, що 06.09.2019 за № 58 між адвокатом Домачук Володимиром Анатолійовичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової ( правової) допомоги (далі- договір), відповідно до якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту у справі про стягнення аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату аванс, попередньо оплатити всі витрати пов`язані з розглядом справи. Розмір гонорару залежить від складності справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт тощо, визначається в додатках до даного договору ( п.4) Договору) (а.с. 25).

Позивачем та його представником на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 06.09.2019 (а.с.25), дублікат квитанції на суму 1600 грн. (а.с. 23), попередній (орієнтовний) розрахунок вартості правничої (правової) допомоги від 06.09.2019 (а.с. 24).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня додаткова угода до договору про надання правової допомоги на виконання п. 4 договору, акт виконаних робіт, що унеможливлює суд визначити розмір, порядок, механізм, форму розрахунку адвокатського гонорару.

Суд вважає, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом ОСОБА_4 та його клієнтом ОСОБА_1 щодо розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару, факту прийняття виконаних робіт в розмірі визначеному в попередньому розрахунку, в стягненні з відповідача витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача стягнути на користь держави судовий збір.

Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

На підставі вище викладеного та керуючись статтями 2-7, 9- 13, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 351, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), на період її навчання в філії Соціальної академії наук у Варшаві, термін навчання до 30.09.2022, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 07.02.2020.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, встановлені судом продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 14.09.2000 року, зареєстрована:АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 17.12.1997, проживає по АДРЕСА_2 .

Суддя: Н. В. Мазай