ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/311/20 Справа № 193/872/17 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 193/872/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Селянське фермерське господарство «Олександро-Володимирівське»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Шумською О.В. у смт Апостолове Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до СФГ «Олександро-Володимирівське», третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №097460, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Софіївської райдержадміністрації за № 19 від 14.10.2004р., належить земельна ділянка площею 8,220 гектара, кадастровий номер -02-002-0037, розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, приблизно в вересні 2011 року до ОСОБА_1 звернулась директор СФГ «Олександро-Володимирівське» Демченко Олена Юріївна з пропозицією укласти з нею договір оренди земельної ділянки.

Позивач погодилася на її пропозицію і підписала підготовлений ОСОБА_2 текст договору оренди земельної ділянки. Згідно умов договору строк його дії складав п`ять років, тобто до 2016 року.

Після закінчення строку дії договору наміру його продовжувати позивач не мала, тому приблизно в вересні 2016 року звернулась до відділу у Софіївському районі, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, де їй повідомили, що на земельну ділянку, яка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №097460 від 14.10.2006 року, площею 8,220 га належить ОСОБА_3 на території Софіївської селищної ради Дніпропетровської області з кадастровим номером :02:002:0037, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 19.03.2012 року договір оренди земельної ділянки за № НОМЕР_1 із СФГ «Олександро-Володимирівське» строком на 10 років.

Після отримання даної інформації вона неодноразово зверталась до представників СФГ за поясненням, однак їй ніхто нічого не пояснював.

В червні 2017 року позивачем було отримано копію договору оренди земельної ділянки та акт приймання до нього.

Ознайомившись з цими копіями документів, позивачем було виявлено, що в договорі оренди без № від 28.02.2011 року і в Акті про передачу та прийом земельної ділянки підписи від імені орендодавця, тобто від ОСОБА_3 , виконані однією рукою, але не нею, а в п.8 Договору оренди землі, «договір укладено» є виконана рукописним текстом дописка «10» років.

Фактично договір оренди, предметом якого є земельна ділянка, вчинений та зареєстрований представниками СФГ «Олександро-Володимирівське» за відсутності на це згоди власника.

У зв`язку з вище викладеним, позивач просила суд визнати договір оренди земельної ділянки від 28.12.2011 року, зареєстрований відділом Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 19.03.2012 року, № запису 01067, укладений між ОСОБА_4 та СФГ «Олександро-Володимирівське», площею 8,220 га на території Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, недійсним та зобов`язати СФГ "Олександро-Володимирівське" повернути власнику земельну ділянку.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки від 28.12.2011 року, зареєстрований відділом Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 19.03.2012 року № запису 01067, укладений між ОСОБА_4 та СФГ «Олександро-Володимирівське», площею 8,220 га на території Софіївської селищної ради Дніпропетровської області недійсним та зобов`язано СФГ "Олександро-Володимирівське" повернути земельну ділянку ОСОБА_3 .

Стягнуто з СФГ "Олександро-Володимирівське" на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати у справі в розмірі 640,00 гривень.

В апеляційній скарзі СФГ "Олександро-Володимирівське" ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки посилаючись на те, що відповідач по справі не був належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання, позивачем по справі не доведено того факту, що вона не була обізнана про оспорюваний договір оренди та суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в задоволенні її клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. Від представника позивача та представника третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга представника відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 20 лютого 2019 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 № НОМЕР_3 , зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Софіївської райдержадміністрації за № 19 від 14.10.2004р., належить земельна ділянка площею 8,220 гектара, кадастровий номер -02-002-0037, розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Земельна ділянка передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (том 1 а.с.5).

19 березня 2012 року між ОСОБА_4 та СФГ «Олександро-Володимирівське» зареєстрований у Відділі Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області договір оренди земельної ділянки за № 01067 строком на 10 років (том 1 а.с.6-7).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що вона не мала наміру укладати договір оренди спірної земельної ділянки строком на 10 року.

Колегія суддів вважає, що позовні ОСОБА_4 та СФГ «Олександро-Володимирівське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до змісту ст.ст. 14-15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Оспорюваний договір містять усі необхідні істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі», в тому числі і підписи сторін договору.

Правочин має відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема вимогам ст. 203 ЦК України, згідно з якою особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається із висновку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/104-7/7/221 від 24 березня 2020 року підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки без № від 28 грудня 2011 року, який укладений 28 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське», виконаний не ОСОБА_4 (том 2 а.с.183-185). Крім того, матеріалами справи не встановлено, що позивач по справі вчиняла дії по визнанню оспорюваного договору.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що спірний договір оренди земельної ділянки був укладений без волевиявлення ОСОБА_4 , оскільки між нею та відповідачем не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, вона не складала та не скріплювала своїм підписом спірного договору, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України є недійсним.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вимог статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у Передбачених цим Кодексом випадках.

Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі достовірних, належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договору оренди земельної ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо повернення їй відповідачем спірної земельної ділянки є передчасними, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач по справі порушує право позивача та не має наміру після вирішення спору по суті повернути позивачу спірну земельну ділянку.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем по справі не доведено того факту, що вона не була обізнана про оспорюваний договір оренди, оскільки висновком Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/104-7/7/221 від 24 березня 2020 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки без № від 28 грудня 2011 року, який укладений 28 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське», виконаний не ОСОБА_4 , тобто спірний договір оренди земельної ділянки був укладений без волевиявлення позивача, оскільки між нею та відповідачем не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, позивач не складала та не скріплювала своїм підписом спірного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 8,220 га, що розташована на території Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, який укладено 28.12.2011 року між ОСОБА_4 та СФГ «Олександро-Володимирівське» та зареєстровано у відділі Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 19.03.2012 року, № запису 01067. В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. (том 1 а.с.1) та витрати, пов`язані з проведенням судової-почеркознавчої експертизи в розмірі 900 грн. 48 коп. (том 2 а.с.175)

Керуючись ст.ст.255, 367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське»про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки задвольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 8,220 га, що розташована на території Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, який укладено 28.12.2011 року між ОСОБА_4 та Селянсько фермерським господарством «Олександро-Володимирівське» та зареєстровано у відділі Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 19.03.2012 року, № запису 01067.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати у справі в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з Селянського фермерського господарства «Олександро-Володимирівське» на користь позивача ОСОБА_3 витрати, пов`язані зі сплатою вартості проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмір 900 (девятсот) грн. 48 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: