ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1764/19
Провадження № 22-ц/4820/1013/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №671/1764/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Волочиського районного суду від 16 березня 2020 року (суддя Бабій О.М., повне судове рішення складено 16 березня 2020 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що 02.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оформивши Заяву №б/н від 02.12.2013 року та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначав, що ним були виконанні усі взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим виникла станом на 18.08.2019 року заборгованість у розмірі 22996,86 грн. з яких: 0,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10710,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 8965,01 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1750,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1071,28 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 22996,86 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.12.2013 року та судові витрати.

Рішення Волочиського районного суду від 16 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку. Апелянт посилається на виписку по рахунку, з якої вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а отже й отримував кредиту картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки прослідковується, що ОСОБА_1 частково погашав заборгованість за Договором і знову користувався кредитними коштами. Апелянт вказує, що оскільки спірний Договір є Договором з щомісячною сплатою кредитного платежу і відповідач належним чином його не виконував, тому є закономірною наявність заборгованості по простроченій сумі кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що в заяві наявна інформація про те, що позичальник не ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку та не погоджувався з ними. Відповідач зазначає, що в Анкеті-заяві відсутні відомості про те, яку саме картку позичальник має намір отримати. ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови були складовою частиною укладеного спірного Договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Крім того, відповідач вважає, що стягнення з нього одночасно і пені і штрафів є порушенням Конституції України та інших законодавчих актів.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо недоведеності позовних вимог про отримання кредитних коштів судове рішення підлягає до зміни.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору від 02.12.2013 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем. У цій Анкеті заяві зазначається, що позичальник погоджується, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником та Банком Договір про надання банківських послуг. Та відповідач засвідчив, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник Договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua і зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. (а.с. 7).

Позивач також посилався на те, що відповідач користувався картковим рахунком і використовував кредитні кошти, цим самим прийняв пропозицію Банку та уклав кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. У зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором щодо не погашення кредитної заборгованості позивач вказує, що у нього виникло право на дострокове повернення всієї суми кредиту, розмір якої станом на 18.08.2019 року склав 22996,86 грн., з яких: 10710,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8965,01 грн. пеня за прострочене зобов`язання, 1750 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1071,28 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи у стягненні зазначеної кредитної заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її стягнення із ОСОБА_1 , адже Банком не доведено факт отримання кредитних коштів позичальником та не надано належних і достовірних доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Однак з такими висновками суду в повному обсязі судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 , отримавши в межах дії кредитного договору від 02.12.2013 року кредитну картку № НОМЕР_1 , дата видачі якої 16.03.2016 року і термін дії 01/18, користувався кредитними коштами, отримавши 22443,58 грн. (30717,81 грн. витрати клієнтом кредитних коштів 8274,23 грн. відсотки погашені за рахунок кредиту) та сплатив позивачу в рахунок виконання умов вищевказаного кредитного договору 30380,31 грн. І зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за договором б/н від 02.12.2013 року, який відповідає виписці по рахунку позичальника ОСОБА_1 (а.с.5-6, 62-64) та відповідачем не заперечувався факт користування кредитними коштами.

З огляду на вищенаведене, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення із відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту з підстав відсутності такої заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору б/н від 02.12.2013 року.

Також, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача пені та штрафів з підстав не надання позивачем належних та достовірних доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Так, за змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Як вбачається із позовної заяви Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8-23) розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

А доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права (ст.ст. 207,639,634, 642 ЦК України) є такими, що не заслуговують на увагу, адже при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Разом з тим, судова колегія вважає, що помилковим є посилання суду першої інстанції ще одну підставу для відмови у стягненні з відповідача неустойки: що штраф і пеня, як один вид цивільно-правової відповідальності не може бути одночасно застосовано за одне і теж порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає до зміни з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови. І така зміна рішення не тягне зміну судових витрат, понесених сторонами при розгляді зазначеної справи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 травня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай