Єдиний унікальний номер 243/2684/20
Номер провадження 22-ц/804/1643/20
Головуючий у 1-й інстанції Гончарова А.О. Єдиний унікальний номер 243/2684/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1643/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2020 року цивільну справу №243/2684/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксідек», Товариства з обмеженою відповідальністю «Булніекс», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», Публічне акціонерне товариство «Злато», Товариство з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховської Ірини Валентинівни про визнання правочину недійсним, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, (головуючий в 1 інстанції суддя Гончарова А.О.)

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Південний фінансовий партнер», ТОВ «Оксідек», ТОВ «Булніекс», треті особи: ПАТ «Фідобанк», ПАТ «Злато», ТОВ «Славтрейд Агро», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська І.В. про визнання правочину недійсним, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2020 року у відкритті провадження за даним позовом було відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що суд помилково дійшов до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинна бути розглянута у господарському суді з тих підстав, що спірне нерухоме майно було предметом договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Славтрейд Агро» та ПАТ «Фідобанк». Проте судом не було враховано, що спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права власності, як фізична особа. Тобто за своїм суб`єктним складом спір, якій виник між сторонами є цивільно-правовим та віднесений до загальної юрисдикції.

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2013 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №459Ю-5 в забезпечення виконання ТОВ «Славтрейд Агро» умов кредитного договору № 459Ю від 25.09.2013 року. Предметом іпотеки є нежитлові приміщення другого поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які належали позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2009 року №7656.

25.03.2015 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Південний фінансовий партнер» був укладений договір про відступлення права за договорами забезпечення, на підставі якого банк передав товариству права вимоги до боржника за кредитним договором, виконання зобов`язань за яким забезпечено договором іпотеки №459Ю-5 від 07.10.2013 року.

22.10.2019 року в зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ «Південний фінансовий партнер» та ТОВ «Оксідек» було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки за договором від 07.10.2013 року, за яким спірні нежитлові приміщення були продані ТОВ «Оксідек». Даний договір за реєстровим номером №1287 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В.

Того ж дня, 22.10.2019 року, між ТОВ «Оксідек» та ТОВ «Булінекс» також було укладено договір купівлі продажу даних нежитлових приміщені, який за номером № НОМЕР_1 посвідчений нотаріусом Малаховською І.В. Право власності ТОВ «Булінекс» зареєстровано згідно запису №33787711, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна .

За таких обставин, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та обґрунтовано виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернулась до загального суду з позовом, зокрема, до юридичної особи іпотекодержателя ТОВ «Південний фінансовий партнер» за договором іпотеки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто між позивачем та відповідачами наявний спір щодо правочину, укладеного на виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно пункту 1 частини першої ст. 20 ГПК України.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що спірні правовідносини пов`язані з цивільно-правовою угодою, та справа підлягає розгляду в порідку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 20 статтею 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, іпотекою, як різновидом застави нерухомого майна.

Відповідно до положень статей 572, 575, 626 ЦК України та Закону України «Про іпотеку» іпотека є двостороннім правочином, якій укладається з метою забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами.

Тобто договір іпотеки укладається для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивачем заявлено вимоги до іпотекодержателя - ТОВ «Південний фінансовий партнер» та ТОВ «Оксідек» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки; та вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння і скасування державної реєстрації права власності наступного покупця - ТОВ «Булніекс». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення іпотеко держателем умов іпотечного договору та наявність іншого Іпотечного договору №3505 від 06.07.2012 року, за яким спірне майно було передано ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ «Златобанк».

Тобто між позивачем та відповідачами виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України. Вимоги щодо витребування та реєстрації майна є похідними від спору щодо визнання недійсним правочину.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивач є фізичною особою тому справа не може розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Пред`явлення позову фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правову природу юридичного спору та в цьому випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 та від 19 березня 2019 року у справі № 904/2538/18.

Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Апеляційний суд відхиляє викладені в апеляційній скарзі посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/382/17від 31 жовтня 2018 року, оскільки вона ухвалена у справі з іншими обставинами. Зокрема, позивач, якій оспорив договір купівлі - продажу предмету іпотеки, ні є учасником кредитних зобов`язань та стороною по іпотечному договору.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що спір є цивільно-правовим, так як бере початок з цивільно-правової угоди.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного судом першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку відмову у відкритті провадження. Ухвала суду першої інстанції винесена з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для її скасування.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2020 року залишати без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.І. Корчиста

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складений 20 травня 2020 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян