ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 649/778/19 Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Номер провадження 22-ц/819/688/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Соловйова В.В. від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, подала до банку заяву №б/н від 17.09.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду з тим, що підписана нею заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором вона належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 21.05.2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 54045,76 грн., яка складається з: 5695,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15890,28 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27659,96 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1750,00 грн.- заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина), 2549,80 грн. (процентна складова), яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 17.09.2010 року в сумі 1300,00 грн. (тіло кредиту) та судові витрати у розмірі 46,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови, посилаючись на його незаконність, як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх фактичних обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати в частині відмови та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заборгованість за тілом кредиту не є сталою і за кожен конкретний проміжок часу розраховується в залежності від сум, які використані відповідачем та сум, внесених на погашення заборгованості, тому висновок суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тілом кредиту, з урахуванням первинно встановленого на кредитну картку кредитного ліміту, є помилковим, оскільки в даному випадку було відкрито відновлювальну кредитну лінію, тому необхідно визначити суму фактично використаних позичальником коштів за кредитною карткою, яка відрізняється від розміру початкового кредитного ліміту, адже розмір цієї суми постійно змінювався від часткового погашення і наступного зняття кредитних коштів.

Крім того, з виписки по рахунку вбачається, що відповідачка скористалася сервісом «Оплата частинами», що здійснюється з використанням електронного платіжного засобу. Оскільки сервіс оплата частинами не є окремим кредитним договором, а є додатковою послугою для власника кредитної картки, підписання окремого кредитного договору не вимагалося.

Апелянт вказує, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за користування ними і що саме ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а вона його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачкою грошових коштів у повному розмірі, заявлений розмір яких підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості.

Вважає, що докази, надані АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження свого права на стягнення заборгованості за тілом кредиту, у повній мірі відповідають вимогам ЦПК України.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання до апеляційного суду сторони не з`явилися, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між позивачем і відповідачем кредитний договір у формі анкети-заяви не містить істотних умов щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, порядку їх сплати, терміну дії договору і строку повернення кредиту, а також щодо неустойки. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку не містять підпису відповідачки, а тому не є належним доказом того, що ОСОБА_1 під час укладання кредитного договору була ознайомлений і згодна з даними Умовами і Тарифами.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з метою отримання кредиту ОСОБА_1 17 вересня 2010 року заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і отримала платіжну картку. В заяві міститься підпис відповідачки на підтвердження того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами вона ознайомлена та згодна.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачки перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 21.05.2019 року становить 54045,76 грн., яка складається з: 5695,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15890,28 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27659,96 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1750,00 грн.- заборгованість за нарахованою пенею на несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2549,80 грн. - штраф (процентна складова).

У відзиві на позовну заяву від 25 вересня 2019 року, поданому до Великолепетиського районного суду Херсонської області, відповідачка заперечує проти позовних вимог, вказує, що кредитні кошти вона отримувала, проте під час заповнення заяви-анкети Тарифів банку, а також Умов та Правил надання коштів вона не підписувала та не вважає їх складовою частиною кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У підписаній сторонами заяві-анкеті позичальника від 17 вересня 2010 року не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами, розмір кредиту, а також інші витрати позичальника за надані банком послуги. Крім того, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості, позивач просив стягнути 5695,72 грн. заборгованості за тілом кредиту; 15890,28 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 27659,96 грн. пені за прострочене зобов`язання; 1750,00 грн. заборгованості за нарахованою пенею на несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2549,80 грн. - штраф (процентна складова) вказуючи на те, що їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.09.2010 року, обґрунтований позивачем наданими ним текстовими копіями витягів із Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» чотирьох видів карт, Умов та Правил надання банківських послуг, без зазначення дати їх затвердження, текст яких розміщений на сайті: https://privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини спірного договору, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, у тому числі, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.(а. с. 14-48).

Проте матеріали справи не містять належного підтвердження, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.09.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, як більш слабкої сторони, враховуючи, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, який фактично сторонами не визначений.

З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк: оплатності, відповідальності і їх розміру.

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у зв`язку з тим, що позивачем не доведено позовні вимоги у цій частині, а у анкеті-заяві від 17.09.2010 року не зазначений розмір відсотків та неустойки, оскільки витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 вересня 2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

За встановлених судом обставин та без наданих підтверджень про конкретні погоджені з відповідачкою Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів, який містить умови чотирьох видів кредитних карт «Універсальна», і не підтверджує, за якою із них укладено договір та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку висновку про те, що представником позивача не доведено, що між сторонами укладено саме кредитний договір умови якого були відомі, зрозумілі та з ними погодилася відповідачка, але не виконувала їх.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`являв, тоді як відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах позовних вимог на підставі поданих сторонами доказів.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідачка подала заяву 17.09.2010 року заяву про видачу кредиту з відсотковою ставкою 27,6% річних не підтверджується матеріалами справи, оскільки у відзиві відповідачка вказує, що відсоткова ставка 27,6 % це твердження позивача, а сама вона договору про надання банківських послуг не підписувала та не згодна з позицією банку про існування між ними договірних відносин. Стосовно позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, кредитор (позивач) має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником (відповідачем) обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0/2-20190711/55 від 17.10.2019 року за договором б/н від 17.09.2010 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку, яка тричі перевипускалась, строк дії останньої перевипущеної картки - до останнього дня червня 2018 року. Тому відрахування з картки щомісячних платежів за допомогою системи «Оплата частинами» не могла здійснюватися після закінчення строку дії останньої картки.

Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором б/н від 17 вересня 2010 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 вбачається, що станом на 01 серпня 2017 року вона повністю погасила заборгованість по кредитному договору. З 18 серпня 2017 року відповідачка продовжила знімати кредитні кошти та станом на 30 червня 2018 року фактично використані нею кошти становлять 12 331,18 гривень. З цього ж розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 були внесені грошові кошти на картковий рахунок для погашення вказаної заборгованості в сумі 252, 26 гривень.

Таким чином, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 12 078,92 гривень не повернуті, а тому висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 1300, 00 гривень заборгованості за фактичним тілом кредиту є помилковим, внаслідок чого судове рішення першої інстанції підлягає зміні.

Посилання районного суду на необхідність стягнення з ОСОБА_1 коштів, отриманих у межах кредитного ліміту у розмірі 1300 гривень є безпідставним, оскільки грошові кошти відповідачка отримувала за правилами відновлювальної кредитної лінії. Згідно виписки по рахунку наданій банком, одноразові зняття готівки відповідачкою відбувалися на суми, що значно перевищують кредитний ліміт, який банком неодноразово збільшувався (а.с.103-109). Проте судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 використала та не повернула банку суму, що значно перевищує встановлений при підписанні анкети-заяви кредитний ліміт у розмірі 1300 гривень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 січня 2020 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» суми з 1300 грн. на 12 078,92 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 20 травня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова