Справа № 128/306/20
Провадження № 22-ц/801/944/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Марчук В. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Васильєвої Т. Ю. в м. Вінниці,

у цивільній справі № 128/306/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якому ставила вимогу: стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, в розмірі 3 000 гривень, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків - протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Мотивами прийнятої ухвали є те, що позивач не зазначила в позовній заяві ціни позову; обґрунтування, якими доказами підтверджується, що дитина на даний час проживає саме з позивачем та перебуває на її утриманні; не вказано, якими доказами підтверджується можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, зокрема у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень.

Для усунення недоліків судом був установлений строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Копію ухвали надіслано позивачу за вказаним у позовній заяві місцем проживання позивача.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію вказаної ухвали суду позивач ОСОБА_1 отримала особисто 18.02.2020, однак станом на 06.03.2020 вимоги ухвали суду від 10.02.2020 позивачем не виконані, жодних документів на виконання ухвали до суду не надходило.

Не погоджуючись із цією ухвалою, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, що перешкодило їй у доступі до правосуддя. Вважає, що ухвала про залишення позову без руху була постановлена з формальних підстав, що не ґрунтуються на вимогах ЦПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи ціни на продукти харчування, одяг, засоби гігієни, ліки, з метою належного розвитку дитини, а також встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у 2020 році, вона визначила суму аліментів в розмірі 3 000 грн, оскільки на її переконання така сума буде достатньою для належного розвитку дитини, а тому вважає, що позовна заява повністю відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а у суду не було правових підстав як для залишення позовної заяви без руху так і для її повернення. Посилаючись на норми статей 81, 83 ЦПК України, зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 не надходив.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 7, частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пунктів 5-8 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України та надано їй строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки: відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Однак позивачем взагалі не вказано ціну позову; згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Так, позивачем не обґрунтовано з посиланням на відповідні докази, що дитина на даний час проживає саме з позивачем та перебуває на її утриманні. Крім того, позивачем не вказано, якими доказами підтверджується можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, та не обґрунтовано наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів саме у твердій грошовій сумі та підстави визначення позивачем аліментів саме в розмірі 3 000 гривень.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію вказаної ухвали суду позивач ОСОБА_1 отримала особисто 18.02.2020, однак станом на 06.03.2020 вимоги ухвали суду від 10.02.2020 позивачем не виконані, жодних документів на виконання ухвали до суду не надходило.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, посилаючись на частину третю статті 185 ЦПК України виходив з того, що недоліки позовної заяви, наведені в ухвалі суду від 10 лютого 2020 року позивачем не виконані, а саме: не зазначено в позовній заяві ціни позову; обґрунтування, якими доказами підтверджується, що дитина на даний час проживає саме з позивачем та перебуває на її утриманні; не вказано, якими доказами підтверджується можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, зокрема у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, жодних документів на виконання ухвали до суду не надходило.

Ураховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року, не усунула.

Відповідно до змісту статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеному законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і таки права повинні бути реальними і практичними, а не ілюзорними.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, на яку посилається в позовні заяві ОСОБА_1 , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Отже, право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину належить одному із батьків, усиновлювачу, якщо усиновлення проведене однією особою та зберігся правовий зв`язок між дитиною та одним із батьків, опікуном або піклувальником дитини, прийомними батьками дитини, а також адміністрацією закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в якому виховується дитина, і в силу загальної компетенції останніх, яка передбачає захист інтересів неповнолітніх.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно вказав в ухвалі про залишення позовної заяви без руру на необхідність обґрунтування з посиланням на відповідні докази, як того вимагає ст. 175 ЦПК України, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що суд не вправі був через неподання доказів при пред`явленні позову залишити заяву без руху, оскільки зазначене не відповідає обставинам справи, суд не залишав з цих підстав позов без руху.

На думку судової колегії, законними є вимоги районного суду про необхідність зазначення в позовній заяві ціни позову, оскільки позов підлягає грошовій оцінці, а також обґрунтування обставин, із зазначенням доказів можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, зокрема у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Форма і зміст позовної заяви визначається положеннями статті 175 ЦПК України. При цьому, вказана норма встановлює вимогу щодо викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а завданням підготовчого провадження є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів (ст. 189 ЦПК України).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Отже, позовна заява - установлена законом форма звернення до суду за вирішенням спору про суб`єктивне право. Позовна заява являє собою за чинним законодавством єдиний спосіб об`єктивізації позову. Останній може бути пізнаний тільки через прояв у відповідній заяві.

Відповідність позову і позовної заяви підлягає вимогам діалектики взаємозв`язку змісту та форми. Разом з тим позовна заява має власний зміст (реквізити, установлені законом) і письмову форму. Письмова форма позову дозволяє чітко фіксувати зміст заявлених вимог, їх відповідність закону, час і місце пред`явлення позову, оперативно виявляти та усувати недоліки і помилки, допущені заявником. Таким чином, форма позовної заяви - одна з діючих гарантій права позивача та відповідача на судовий захист.

За приписами ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд може роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суду необхідно враховувати, зокрема, й вимоги, сформульовані в рішеннях ЄСПЛ від 6.09.2007 у справах «Цихановський проти України» та від 18.10.2007 «Коновалов проти України». У них відзначено: на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб провадження було швидким та ефективним.

Таким чином, недотримання зобов`язальних вимог до форми і змісту позовної заяви перешкоджає початку процесу, тому що суд не має необхідної інформації для порушення справи. ЦПК закріплює спеціальний процесуальний інститут, застосування якого дозволяє забезпечити усунення недоліків позовної заяви в найбільш короткий термін, - інститут залишення позовної заяви без руху.

Не спростовують вірні висновки суду інстанції доводи апеляційної скарги на те, що у відповідності до вимог статті 178 ЦПК України відповідач вправі подати до суду відзив.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, саме недотримання позивачем обов`язку подання позовної заяви, що відповідає положеннями статті 175 ЦПК України позбавляє права відповідача належним чином скористатися правом викласти свої заперечення проти такого позову.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. PrinceHans-Adam II ofLiechtenstein v. Germany).

Враховуючи наведене, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд перешкоджав позивачу в доступі до правосуддя.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.05.2020.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

В. С. Марчук