2/325/47/2020
Рішення

Іменем України

14.05.2020 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.,

при секретарі : Цукановій Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дуди С.В. та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цокало О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приазовської районної державної адміністрації про визнання свідоцтва частково недійсним та визнання права власності на частку в майні, -

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 , звернувшись в грудні 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 з 13.07.1985 року по теперішній час.

В період шлюбу вона з чоловіком придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З 1995 року по листопад 2019 року сім`я постійно проживала у вказаному будинку, іншого житла ніхто з членів сім`ї не має.

Їй нещодавно стало відомо, що відповідачем ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1995 році, видане на підставі рішення виконкому Приазовської районної ради від 12.05.1988 року за № 107, за змістом якого тільки відповідач є власником вказаного будинку.

Вважає, що спірне свідоцтво підлягає визнанню частково недійсним, оскільки порушує її права як дружини, право власності на вказаний будинок та вимоги сімейного Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час складання та видачі свідоцтва вважаючи, що будинок є спільною сумісною власністю.

Тому просить позов задовольнити, визнати частково недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1995 року, яке видане виконавчим комітетом Приазовської районної ради за реєстровим номером № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та визначити за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час та місце розгляду справи ( а.с. 62).

Представник позивачки адвокат Дуда С.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пославшись на ті підстави, які викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час та місце розгляду справи, про що є зворотна розписка( а.с. 66).

Представник відповідача адвокат Цокало О.І. позов визнав, підтвердив фактичні обставини та погодився визнати ОСОБА_1 співвласницею житлового будинку.

Представник відповідача Приазовської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотною розпискою( а.с.74).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.07.1985 року по теперішній час відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, серії НОМЕР_2 (а.с.4).

На підставі рішення виконкому Приазовської районної ради від 12.05.1988 року за номером АДРЕСА_2 НОМЕР_3 , ОСОБА_2 видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1995 року за реєстровим номером № НОМЕР_1 (а.с.6).

04.07.2011 року право приватної власності ОСОБА_2 на житловий будинок зареєстровано КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Запорізької області, номер витягу 30487156 (а.с.7).

На підставі рішення № 37 виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Приазовського району Запорізької області від 15.11.2007 року впорядкована нумерація жилого будинку по АДРЕСА_1 » громадянину ОСОБА_2 , замінивши його з номера «75» ( а.с.72).

Статтею 22 КпШС України, що діяла на момент виникнення права власності, все майно, нажите подружжям за час шлюбу, відносилось до спільної сумісної власності подружжя, при цьому частки кожного із подружжя в цьому майні визначались рівними.

Із матеріалів справи встановлено, що виникло право власності на житловий будинок.

В період з 1985 року по теперішній час сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Оскільки свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1995 року було видане саме у цей період, тобто в період їх шлюбу, то є всі підстави вважати спірний житловий будинок майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нажитим ними сумісно.

Отже, оскільки зазначений спірний житловий будинок був набутий у власність в період шлюбу сторін з оформленням правовстановлюючих документів на одного з подружжя, то він, згідно зі статтями 22,24 КпШС України, що діяв під час виникнення спірних правовідносин, являється їх спільною сумісною власністю.

Тому, з огляду на викладене, суд вважає доведеним, що спірний житловий будинок на підставі положень статті 22 КпШС України є спільною сумісною власністю сторін до того ж частки кожного з них у цій власності слід визначити рівними.

За таких обставин, видане 14.06.1995 року виконкомом Приазовської районної ради на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок є недійсним, оскільки житловий будинок не є приватною власністю ОСОБА_2 , а є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Хоча ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перестали проживати постійно в спірному житловому будинку, однак правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю.

Сторони як подружжя можуть бути співвласниками майна протягом невизначеного строку, аж до поділу майна, знищення його тощо. Вимоги щодо поділу житлового будинку в натурі не заявлено, таким чином, правовий режим спірного житлового будинку є спільна сумісна власність.

Строк на захист порушеного права відносно спільного майна подружжя відповідно до ст.29 КпШС України визначався у три роки.

Перебіг строку підлягав вирахуванню з моменту порушення права, яке могло статися як під час шлюбу, так і під час їх не проживання в спірному житловому будинку.

Із матеріалів справи встановлено, що незважаючи на те, що сім`я постійно проживала в спірному житловому будинку, порушення права ОСОБА_1 відносно спільної власності на житловий будинок пов`язане не з моментом розірвання шлюбних відносин, а з моментом, коли вона дізналася про правовстановлюючий документ на ім`я чоловіка,а саме при її переїзді в листопаді 2019 року.

Таким чином, строк звернення ОСОБА_1 за захистом порушеного права не є порушеним.

З огляду на викладене, рішення суду про визнання права спільної сумісної власності в рівних частках двох фізичних осіб на житловий будинок як об`єкт нерухомого майна є правовстановлюючим документом.

Свідоцтво про право особистої власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Приазовської районної ради за реєстровим номером №1273, є самостійним правовстановлюючим документом, який не підлягає видачі за наявності судового спору.

Діючим законодавством, що регулює питання реєстрації прав власності на нерухоме майно, рішення суду про визнання права власності є правовстановлюючим документом.

Дублювання рішення суду видачею свідоцтва про право власності не передбачено.

Судові витрати сплачено, на відшкодуванні таких позивач не наполягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності від 14 червня 1995 року, видане виконавчим комітетом Приазовської районної ради за реєстровим номером № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.05.2020 року.

Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Суддя : О.М. Апалькова