Справа № 567/234/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Самолюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось в Острозький районний суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 15982,32 грн. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначає, що відповідно до укладеного між ним та ОСОБА_1 договору від 30.05.2014 року, останній отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 34,80% на рік, з 01.04.2015 - 43,2% на рік, з 03.04.2018 - 42% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Окрім того, пеня за несвоєчасне погашення кредиту визначається в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості та 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, сторони на підставі ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів.

Вказує, що п.2.1.1.8.1 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за цим договором банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожний день прострочення виконання. Окрім того, згідно умов договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Зазначаючи про те, що відповідач порушив умови договору по поверненню коштів та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором станом на 15.12.2019 року на суму 15982,32 грн., яка складається з: 10053,21 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1758,64 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 2933,22 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 737,25 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2102 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності, а в разі неявки відповідача, просить суд винести заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до суду не подав.

За клопотанням представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов`язковим для виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ч.2 ст.509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов`язань.

В судовому засіданні встановлено, що 30.05.2014 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" в розмірі 500 грн. з базовою відсотковою ставкою в місяць 2,5% (30% на рік), за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 2,9% (34,80% на рік), з 01.04.2015 - 3,6% (43,2%) на рік, з 03.04.2018 - 3,5% (42% на рік). Обов`язковий щомісячний платіж складав 5% від заборгованості (але неменше 100 грн. та не більше залишку заборгованості) (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна 55 днів пільгового періоду").

Одночасно п.1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути тіло кредиту.

Оскільки за договором, укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем, останній взяв на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості) та зазначені обов`язки порушив, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 10053,21 грн. за простроченим тілом кредиту.

При вирішенні спору судом береться до уваги, що остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідача мала місце 20.02.2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Одночасно судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався.

Окрім того, суд приймає до уваги, що відповідач частково виконував умови договору.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд».

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків за ст.625 ЦК України підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку має місце прострочення боржника, а тому за прострочення грошового зобов`язання підлягає застосуванню саме така міра цивільно-правової відповідальності. Протилежного відповідачем не доведено.

Також, при укладенні кредитного договору від 30.05.2014, сторони домовились, що за порушення взятих зобов`язань по поверненню коштів більш ніж на 30 днів ОСОБА_1 зобов`язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині в розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»), в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та в розмірі 737,25 грн. (процентна складова).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання перед банком порушив, то відповідно до умов договору та вимог ст.549 ЦК України з нього на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає стягненню штраф в розмірі 1237,25 грн., який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 737,25 грн., розмір яких підтверджується, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, умовами договору визначено, що пеня за несвоєчасне погашення кредиту визначається в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості та 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»).

Водночас, пунктом 2.1.1.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Так, згідно п.2.1.1.8.1 Умов та Правил надання банківських послуг, за несвоєчасне погашення кредиту визначається пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожний день прострочення виконання.

Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 2933,22 грн. заборгованості за пенею.

Водночас суд вважає, що вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення із ОСОБА_1 , окрім штрафів, ще й пені задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню і штраф, що відповідно до наведених норм є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

З огляду на викладене, з врахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу та приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, окрім штрафів, ще й пені задоволенню не підлягають.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях та з того, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Зазначені обставини, а також наявність різних умов нарахування пені в Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку, які є невід"ємними частинами кредитного договору, вказують на те, що відповідач не був ознайомлений з умовами та порядком нарахування пені та позбавляють суд можливості однозначно встановити на яких умовах кредитного договору, погоджених сторонами, здійснювалось нарахування пені - згідно Умов та правил надання банківських послуг чи Тарифів банку та позивачем не доведено, який саме тариф було обрано відповідачем та з яким він був ознайомлений.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що під час укладення договору сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, а саме пені.

З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача, становить 13049,10 грн. з яких: 10053,21 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1758,64 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 1237,25 грн. заборгованості за штрафами.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

На підставі ст. 549, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (юридична адреса: м.Київ, вул.Грушевського,1Д, ) 13049 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором та 1716 грн. 28 коп. витрат на сплату судового збору.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.05.2020.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.