Справа № 754/5455/20
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2020 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., перевіривши вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод «Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заяво до АТ "Завод Маяк" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

У вказаній позовній заяві позивач просить звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви, посилаючись на те, що п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», визначено, що позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Позивач стверджує, що саме нарахована, але не виплачена заробітна плата, у тому числі вихідна допомога, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, входить до структури заробітної плати, а тому звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Однак, неможна погодитись з твердженнями позивача ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Згідно позовних вимог, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 16334,21 грн. та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач ОСОБА_1 звільняється.

Однак, у своїй постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019 р. Велика Палата ВС/КСЦ вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та ст. 1, 2 ЗУ «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга що до сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та коштів за невикористану відпустку під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

На підставі викладеного, позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з им, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецендентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлюватиправила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод «Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні - залишити без руху, надавши строк на усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі не виконання ухвали суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: