22-ц/812/894/20 Суддя першої інстанції Рум`янцева Н.О.
Провадження № 22-ц/812/894/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 травня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/3237/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2020 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщенні цього ж суду, за заявою ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Миколаївської районної державної адміністрації Мостецького Дмитра Олександровича, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з пізніше уточненим позовом до Державного реєстратора Миколаївської районної державної адміністрації Мостецького Д.О. (далі - державний реєстратор) та ОСОБА_2 , в якому просила скасувати запис № 19617200 від 24 березня 2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна: 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв.м, житлова площа 86,8 кв.м, який складається з житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Л, споруди І, № 3, 7, огорожі - № 4, 5, посилаючись на те, що при здійсненні оскаржуваної державної реєстрації державним реєстратором було допущено порушення закону, які впливають на її право власності щодо вказаної нерухомості, а саме реєстрація здійснена без урахування виділу її частки в зазначеному домоволодінні.

05 березня 2020 року позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 частки зазначеного будинку та заборони іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна до набрання судовим рішенням у справі законної сили.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 намагається на підставі оскаржуваного запису про державну реєстрацію продати спірне нерухоме майно, що підтверджується тим, що на сайті з продажу нерухомості DOM.RIA розміщено оголошення про продаж вказаного будинку. Отже, на даний час існує реальна небезпека відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв.м, житловою площею 86,8 кв. м, що складається: з житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Л, споруди І, № 3,7, огорожі № 4, 5, що належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 06 грудня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рудою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1556; рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2016 року по справі № 489/7011/15-ц.

В задоволенні заяви в частині заборони іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку з належними до будинку надвірними будівлями АДРЕСА_1 - відмовлено.

Забезпечуючи позов у зазначений спосіб, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на зазначене нерухоме майно та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. При цьому, з огляду на предмет і підстави позову, суд вважав самостійним, обґрунтованим та достатнім способом забезпечення позову.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу місцевого суду та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні забезпечення позову відмовити повністю.

Доводи скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 раніше вже зверталася до суду з аналогічним позовом, де ОСОБА_2 був залучений в якості третьої особи (справа № 1440/2380/18).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року провадження по вищевказаній справі було закрито.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує дії державного реєстратора та його рішення, будь-якого відношення до майна ОСОБА_2 позивач не має та в неї відсутні такі вимоги.

Само по собі наявність в провадженні суду даного позову не є підставою для задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а необхідність вжиття заходів забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не засвідчився, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, не вирішив питання зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, посилаючись на їх необґрунтованість та невмотивованість, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Доводи відзиву обґрунтовано тим, що зі змісту позовних вимог та наявних в матеріалах справи правовстановлюючих документів вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, власником спірного майна є позивач.

Затягування судового процесу та розміщене на сайті з продажу нерухомості оголошення про продаж дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач у справі ОСОБА_2 намагається на підставі оскаржуваного запису про державну реєстрацію продати спірне нерухоме майно.

Арешт майна, як захід забезпечення позову, унеможливлює передачу арештованого майна третім особам. При цьому, вказаний арешт жодним чином не порушує права відповідача щодо проживання та користування майном, яке йому належить.

Натомість, звернення відповідача до суду із апеляційною скаргою про скасування ухвали про забезпечення позову підтверджує його намір продати спірне нерухоме майно на підставі оскаржуваного запису про державну реєстрацію.

Іншій відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до суду позов про скасування запису № 19617200 від 24 березня 2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, а саме: 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що при здійсненні оскаржуваної державної реєстрації державним реєстратором було допущено ряд порушень закону, зокрема, реєстрація була проведена на підставі рішення суду від 06 жовтня 2016 року, ухваленого Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі № 489/7011/15-ц про виділ позивачу в натурі частки житлового будинку, яким право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 не визнавалось, а було залишено у спільній частковій власності з ОСОБА_5 ; за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв.м, не зважаючи на те, що частка цього житлового будинку літ. А, площею 72 кв.м, була виділена позивачу в натурі за рішенням суду та належить останній на праві власності; за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 2/3 частки господарських прибудов: літ. Б - літня кухня, літ. Л - сарай, № 3 - зливна яма, які також виділені вищевказаним судовим рішенням ОСОБА_4 (абз.3 резолютивної частини зазначеного рішення) та є її власністю; за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на прибудову, яка є самочинним будівництвом.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 24 жовтня 2019 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв. м, житловою площею 86,8 кв. м, що складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараю літ Л, сараю літ. О, споруди - І, № 3, № 7, огорожі - № 4,5.

З огляду на те, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, вказане свідчить, що між сторонами існує спір про право власності на нерухоме майно, а саме щодо площі житлового будинку АДРЕСА_1 , що була виділена в натурі позивачу, як співвласнику цього майна, та допоміжних приміщень.

На час розгляду справи ОСОБА_2 має намір продати свою частку, про що свідчать надані позивачем оголошення, висвітлені на інтернет сайті. Відповідач цих обставин переконливими доказами не спростовував.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що співмірними із заявленими позовними вимогами є такий спосіб забезпечення позову, як арешт цього майна.

Колегія суддів вважає даний висновок правильним, оскільки зазначений захід забезпечення позову пов`язаний з предметом спору у даній справі та районним судом було у повній мірі враховано як інтереси позивача, яка убезпечувала себе від можливого позбавлення її права володіти, користуватися та розпоряджатися виділеним їй майном відповідно до її частки у спільній частковій власності, так і інтереси відповідача, який є співвласником спірного майна.

Таким чином, забезпечивши позов шляхом арешту, районний суд досяг балансу інтересів сторін.

Це в повній мірі відповідає меті забезпечення позову - гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Головною небезпекою незабезпечення позовів про оспорювання права власності є можливість недобросовісного відповідача реалізувати спірне майно під час розгляду справи, що призводить до її затягування, оскільки виникає необхідність притягувати до справи нових власників.

Забезпечивши позов у той спосіб, що вказаний у оскаржуваній ухвалі, суд вказаного уникнув.

При цьому відповідач не позбавлений можливості, як власник майна права проживання та користування в ньому, але не може примусово реалізувати його до вирішення спору.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_4 раніше вже зверталася до окружного адміністративного суду з аналогічним позовом, за яким провадження було закрито з підстав порушення правил юрисдикція не може бути прийняте до уваги в обґрунтування відповідачем підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки такі звернення позивача до суду свідчать про наміри останньої захистити свої права.

Помилковим є посилання скаржника, що оскарження дій державного реєстратора не пов`язані та не стосуються майна, що належить ОСОБА_2 , оскільки позовні вимоги стосуються саме визначення та державної реєстрації нерухомого майна (його площі та окремих споруд), яке було виділено в натурі позивачу із спільної часткової власності співвласників, яким є ОСОБА_2 .

За вимогами апеляційної скарги ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу місцевого суду повністю, про те будь-яких доводів та аргументів щодо його незгоди з задоволенням заяви позивача про забезпечення позову в іншій спосіб, в апеляційній скарзі не наводить, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості висловити оцінку щодо перевірки судового рішення в цій частині.

Таким чином доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержання норм процесуального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 19 травня 2020 року.