Справа № 456/4197/18 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/1115/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:82
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Мельничук О.Я.,

за участю секретаря Цапа П.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Будинкоуправління №1 міста Стрий КЕВ м. Львова, у якому просила суд:

«1. Перелік послуг, який діяв з 01.10.2011 по 23.07.2018 p.p., визнати, як такий, що не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанові Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

2. Зобов`язати БУ-1 м. Стрий КЕВ м. Львова скласти нові тарифи і узгодити їх з мешканцями … будинку відповідно до норм чинного законодавства …

4. Зобов`язати БУ-1 м. Стрий КЕВ м. Львова зробити (позивачці) перерахунок за неналежне ненадання (або надання не в повному обсязі або неналежної якості) послуг з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 3574.22 грн.».

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка з 1991 року є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач є виконавцем послуг з утримання згаданого будинку та прибудинкової території. Стверджувала, що тарифи, які використовує відповідач, не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідач тривалий час намагається нав`язати свої послуги без узгодження переліку цих послуг та цін на них з мешканцями будинку (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 190-193).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд оскаржуваним рішенням неправомірно стягнув з неї судовий збір, який не було нею сплачено при подачі позовної заяви, оскільки вона, як споживач послуг, у відповідності до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є звільненою від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що права позивачки, як споживача, було порушено внаслідок «незаконного включення в тариф» непередбачених постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 послуги «перевірки ізоляції освітлювальної проводки заземлюючих пристроїв» та плати за ненадані послуги з «санітарно-профілактичних та протиепідемічних робіт» і «повірки та обслуговування димвентканалів», «що призвело до застосування завищених тарифів при нарахуванні плати (позивачці) … в період 01.01.2011 по 31.08.2018 р.» (а.с. 196-200).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Безспірним є те, що позивачка є споживачем послуг з утримання будинку (у якому знаходиться квартира у якій вона проживає) та прибудинкової території (на якій розташований цей будинок), які надає відповідач, тарифи на які та якість надання яких і є предметом даного судового спору.

Позовна заява судовим збором оплаченою не була і в ній міститься клопотання позивачки про звільнення її від сплати судового збору, як споживача.

При постановленні 20 грудня 2018 року ухвали про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до розгляду та відкриття провадження у справі суд прийшов до висновку про те, що «підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження немає» (а.с. 62).

За наведених обставин у суду при ухваленні оскаржуваного рішення були відсутніми правові підстави для стягнення з позивачки судового збору за подання позовної заяви, а відтак у цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що питання оплати позивачкою ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг, які надаються БУ № 1 м. Стрий КЕВ м. Львова, за період починаючи щонайменше з 2009 року неодноразово було предметом судових спорів між згаданими сторонами.

Так, у справі № 456/3156/14ц рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.10.2014 року (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.01.2015 року) ОСОБА_1 було відмовлено у позові до Будинкоуправління № 1 про скасування боргу в сумі 1 428 грн. 28 коп. по оплаті за житлово-комунальні послуги.

В свою чергу, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2017 року частково задоволено позов Будинкоуправління № 1 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та стягнуто зі згаданих відповідачів 1 332 грн. 19 коп. заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, яка утворилася у них станом на 01.06.2013 року (а.с. 129-130).

Постановою Верховного Суду від 28.08.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_2 залишено без задоволення, а згадане рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2017 року без змін (а.с. 180-185).

У іншій справі, а саме - № 456/390/16-ц, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.03.2017 року (залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018 року) також було задоволено позовні вимоги Будинкоуправління № 1 м. Стрий КЕВ м. Львова та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь згаданого позивача 2 353 грн. 14 коп. заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з червня 2013 року по листопад 2016 року включно.

Цим же рішенням суду було відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Будинкоуправління № 1 про визнання недійсним договору про надання житлово-комунальних послуг; про визнання дій Будинкоуправління № 1 по нарахуванню плати за житлово-комунальні послуги незаконними та визнання недійсною заборгованості по оплаті цих послуг; встановлення факту неукладення договору; відсутність доказів надання послуг, їх вартості, структури ціни/тарифу, норм споживання, порядку надання житлово-комунальних послуг; проведення перерахунку за ненадані житлово-комунальні послуги в сумі 2 649 грн. 42 коп.

Згаданий зустрічний позов також обґрунтовувався доводами про те, що Будинкоуправління № 1 послуги надає невчасно і не в повному обсязі; перелік цих послуг та їх вартість не узгоджені з мешканцями будинку і договори на надання цих послуг відсутні, а розрахунки витрат на послуги з утримання будинку не відповідають дійсності і суперечать чинному законодавству (а.с. 133-141).

Як убачається з вище наведеного, заборгованість позивачки по оплаті житлово-комунальних послуг вже неодноразово була предметом судових розглядів, за результатами яких судами ухвалювалися рішення, які знаходяться в законній силі.

Відповідно, в ході розгляду цих справ судами з`ясовувалися та досліджувалися такі обставини, як надання Будинкоуправлінням № 1 житлово-комунальних послуг позивачці та її сім`ї, зокрема перелік, кількість та якість цих послуг, їх вартість (а, відповідно, і тарифи на ці послуги).

З урахуванням вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання «Переліку послуг, який діяв з 01.10.2011 по 23.07.2018 p.p. … таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанові Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869 …», а також позовна вимога про «зобов`язання БУ-1 … зробити (позивачці) перерахунок за неналежне ненадання (або надання не в повному обсязі або неналежної якості) послуг з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 3574.22 грн.», є такими, що спрямовані на фактичний перегляд згаданих вище судових рішень, які набрали законної сили та вже виконані або знаходяться на виконанні, що не може розцінюватися, як спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивачки, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України), оскільки остання не була позбавлена можливості висловити свої застереження чи незгоди щодо «переліку послуг» в ході судового розгляду справ про стягнення з неї та членів її сім`ї заборгованості по оплаті за цей «перелік послуг».

Порядок формування тарифів на житлово-комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування, належить до повноважень Кабінету Міністрів України (пункт 4 частини 1, пункт 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), а відтак позовна вимога про «зобов`язання БУ-1 м. Стрий КЕВ м. Львова скласти нові тарифи і узгодити їх з мешканцями … будинку …» не відповідає вищезгаданим положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому також є такою, що не підлягає до задоволення.

Як вбачається зі змісту Припису № 3/18 від 23.07.2018 року Головного управління Держпродспожислужби у Львівській області (на який міститься посилання, як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі), то проведеною перевіркою встановлено, що Будинкоуправлінням № 1 дійсно було допущено порушення порядку формування, встановлення та застосування тарифів, «що призвело до застосування завищених тарифів при нарахування плати мешканцям в період з 01.07.2017 р. по 01.07.2018 р.» і цим Приписом зобов`язано Будинкоуправління № 1 здійснити перерахунок зайво нарахованої мешканцям всіх будинків, що обслуговуються БУ № 1, плати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, в тому числі і мешканцям будинку АДРЕСА_2 у якому і проживає позивачка) у розмірі 2 326 грн. 46 коп., а також забезпечити приведення та застосування тарифів на згадані послуги у відповідність до вимог чинного законодавства (а.с. 89).

Як також вбачається з матеріалів справи, Будинкоуправлінням № 1 на виконання вищезгаданого Припису … наказом від 31.07.2018 року № 38 тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства (а.с. 90-93): ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містять зауважень до згаданого наказу.

Крім цього, Будинкоуправлінням № 1 мешканцям будинку АДРЕСА_2 на суму зайво нарахованої плати поетапно здійснено перерахунок на загальну суму у розмірі 5 629 грн. 41 коп., в тому числі і по квартирі позивачки АДРЕСА_3 на суму 136 грн. 86 коп. (а.с. 94).

За вище наведеного згаданий Припис № 3/18 від 23.07.2018 року Головного управління Держпродспожислужби у Львівській області також не може бути правовою підставою для ревізії та перегляду «переліку послуг, який діяв з 01.10.2011 по 23.07.2018 p.p.» та для зобов`язання відповідача «зробити (позивачці) перерахунок за неналежне ненадання (або надання не в повному обсязі або неналежної якості) послуг з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 3574.22 грн.».

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачкою позовних вимог і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору скасувати.

В решті рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 травня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.