25.02.2020 Єдиний унікальний номер 205/6129/19
Провадження №2/205/1112/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Далакян Л.А.

за участю позивачки ОСОБА_1 , адвоката Черненкова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15 липня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом (а.с.3-7), в якому посилаючись на викладені обставини просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління володіння житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок літ.А-1 з господарськими спорудами, загальною площею 40,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.59).

Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст..ст.128-129 ЦПК України.

Позивач та її представник адвокат Черненков Д.В., в судовому вимоги позову підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в особі свого представника Булаха М ОСОБА_3 , надав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи відкласти на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с.101).

Третя особа надіслала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника (а.с.98).

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_4 , яка є дочкою позивача зазначила, що проживала разом із батьками по АДРЕСА_1 . в будинку на дві кімнати, в одній з яких проживав прадід ОСОБА_2 . Дід ОСОБА_5 , син ОСОБА_2 , проживав поруч по АДРЕСА_2 . Зазначила, що вона та її родина доглядали ОСОБА_2 , так як він практично не вставав.

Свідок ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивача, проживаюча по АДРЕСА_3 , зазначила, що проживає за вказаною адресою понад 50 років. За адресою АДРЕСА_2 проживає позивач. Раніше там проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , яка померла раніше. Після її смерті ОСОБА_2 залишився проживати із позивачем та її родиною. У 1982 році ОСОБА_2 помер, позивач разом із батьками поховали його та залишились і далі проживати в будинку АДРЕСА_1 , років із десять, до моменту отримання квартири.

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право особистої власності належав ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла (а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 (а.с.19).

Із актів завірених квартальним вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , в буд. АДРЕСА_1 , з 1973 року по день його смерті та продовжувала проживати після його смерті (а.с.51-53).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.73).

З матеріалів спадкової справи №64/2018-Т (а.с.67-76) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 із заявою звернулась ОСОБА_1 .

Постановою нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із пропущенням строку прийняття спадщини (а.с.75).

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті ОСОБА_2 проживала з останнім.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України встановлює для прийняття спадщини строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові за №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

ОСОБА_1 фактично спадщину прийняла в порядку, передбаченому п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, але юридично її не оформила. Достовірно встановлено, що житловий будинок літ.А-1 з господарськими спорудами, загальною площею 40,0 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який увійшов до спадкової маси, належав померлому ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право особистої власності від 09.02.1989 року(а.с.12).

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

Так, відповідно до ст..316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд враховуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, доведеними, у зв`язку із чим, підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст.ст. 524, 525, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 316-317, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1233, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння житловим будинком, розташованим за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок літ.А-1 з господарськими спорудами, загальною площею 40,0 кв.м., розташованим за адресою : АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року.

Суддя В. С. Шавула