Єдиний унікальний № 243/2431/20
Провадження № 2/243/1269/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 травня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який вона придбала у ОСОБА_2 . На час підписання договору купівлі-продажу житлового будинку у зазначеному житловому будинку були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Пунктом 10 укладеного Договору купівлі-продажу узгоджено, що ОСОБА_2 зобов`язався знятись з реєстрації за вищевказаною адресою у строк до 23.01.2020 року. Однак, відповідач вказане зобов`язання не виконав, відповідачі на сьогоднішній день зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час у спірному будинку мешкає лише позивач, відповідачі у будинку не мешкають з серпня 2014 року, комунальні платежі, які на них нараховуються, не сплачують, їх особисті речі у будинку відсутні. Фактичне місцезнаходження відповідачів позивачу невідоме.

У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у житловому будинку, що належить ОСОБА_1 , у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, позивач повинна самостійно сплачувати вартість нарахованих комунальних платежів, не має можливості оформити субсидію, а також в майбутньому у позивача можуть виникнути труднощі під час реалізації спірного нерухомого майна.

27.01.2020 року відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради було повідомлено позивачу про відмову у задоволенні її заяви щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З огляду на вищенаведене, посилаючись на норми чинного законодавства, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачів в судове засідання.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проте, своїм правом на надання відзиву відповідачі не скористалися, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використали, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 268 (а. с. 11-12) покупець ОСОБА_1 купила у продавця ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0383 га, кадастровий номер :01:010:1217. Видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196714928 від 17.01.2020 року. (а. с. 13)

Згідно з відповіддю відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб від 27.01.2020 року за вих. № 22-13/04 (а. с. 10) на заяву ОСОБА_1 від 23.01.2020 року (а. с. 9), останній було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Відповідно до копії домової книги реєстрації місця проживання громадян по АДРЕСА_1 , за даною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а. с. 14-16)

Як вбачається з акту № 22 від 24.01.2020 року (а. с. 17, 38) складеному керівником комітету мікрорайону «ЖД-2» у присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 дійсно не проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 з 01.08.2014 року.

Згідно з довідкою від 23.01.2020 року, виданою ЦНАП виконавчого комітету Слов`янської міської ради (а. с. 18), у житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі у житловому будинку по АДРЕСА_1 не мешкають без поважних причин з серпня 2014 року.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 з серпня 2014 року, вони не є членами сім`ї позивача, а також не є особами, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому вони мають бути позбавлені права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки їх право користування даним нерухомим майном перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Перебіг вказаних строків починається з дня, наступного після закінчення карантину, встановленого Постановою Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS ІНФОРМАЦІЯ_4 CoV-2».

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова