Справа № 588/1947/19
№ провадження 2/588/51/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Сумцова Є.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_7 , про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом

Позивач у листопаді 2019 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 28 серпня 1998 року нею був укладений шлюб з ОСОБА_2 . На підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі приблизно в 2005 році сторонами було придбано гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце АДРЕСА_2 . Загальна площа гаражу 25,8 кв.м.

В подальшому Тростянецькою міською радою на ім`я ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на гараж від 13.06.2007 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу гаража, який є спільним майном подружжя. Відповідач не визнає право позивача на нерухоме майно придбане за час перебування у шлюбі.

Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) визнати спільним майном подружжя гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце АДРЕСА_2 , що позначений в технічному паспорті, виготовленого станом на 11 жовтня 2019 року літерою "Г", загальною площею 25,8 кв.м із погрібом позначеним літерами "пг"; 2) провести розподіл цього майна на виділити позивачу у власність 1/2 частину указаного гаража.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом

ОСОБА_2 визнав первісний позов, підтвердив, що спірний гараж було набуто у шлюбі з ОСОБА_1 , він дійсно є їх спільною сумісною власністю, не заперечив, що позивач має право власності на Ѕ частину цього майна.

Стислий виклад зустрічного позову

Відповідачем ОСОБА_2 03.12.2019 року було подано зустрічну позовну заяву, який мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти 21 вересня 2013 року було придбано автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , за 4 000 доларів США.

Вказана сума складається з 15 000 грн., які були отримані в якості позики у ОСОБА_8 , а також орієнтовно з 20 000 грн. спільних коштів подружжя.

Через відсутність коштів у подружжя на переоформлення транспортного засобу з продавця на покупця, разом із продавцем автомобіля - ОСОБА_9 , який діяв в інтересах власника автомобіля ОСОБА_10 , прийняли рішення щодо оформлення довіреності на розпорядження автомобілем.

Продавець отримав грошові кошти за продаж автомобіля та передав усі необхідні документи, у тому числі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Довіреність в порядку передоручення була оформлена і на ОСОБА_2 і на ОСОБА_1 , з правом продажу вказаного майна.

ОСОБА_2 стверджує, що при оформленні довіреності сторони розуміли, що насправді уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу. За нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою як подружня пара, передали уповноваженій особі власника автомобіля - ОСОБА_10 , грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 4 000,00 доларів США, а ОСОБА_9 , діючи в інтересах власника, передав позивачу та відповідачу автомобіль та генеральну довіреність з право

Орієнтовно за п`ять місяців до офіційного розірвання шлюбу шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_1 фактично припинилися, ОСОБА_1 користувалася автомобілем і без згоди чоловіка влітку 2017 року здійснила відчуження автомобіля на користь своєї матері ОСОБА_11 .

Ураховуючи те, що згоди між позивачем та відповідачем за зустрічним позовом щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто, ОСОБА_2 вважає, що є підстави визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля між ОСОБА_9 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з іншої сторони, що як наслідок дає підстави для визнання автомобіля спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу.

Посилаючись на указані обставини, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , укладений 21 вересня 2013 року між ОСОБА_9 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з іншої сторони; 2) визнати автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу; 3) зобов`язати ОСОБА_1 сплатити мені, ОСОБА_2 , 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , що становить 30000 грн.

Стислий виклад позиції відповідачів та третьої особи за зустрічним позовом

ОСОБА_1 20.12.2019 року надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечила, просила відмовити, посилалась на те, що відповідачем не надано доказу купівлі транспортного засобу. ОСОБА_9 видав довіреність на неї та ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 в Територіальному сервісному центрі МВС 5943 оформила договір купівлі-продажу транспортного засобу, діючи від імені продавця ОСОБА_10 на підставі довіреності. Про оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_2 було відомо.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 також пояснила, що під час оформлення у приватного нотаріуса у м.Суми довіреності 21.09.2013 року були присутні і ОСОБА_9 , і вони з ОСОБА_2 . Кошти при оформленні довіреності в сумі 4000 доларів США ОСОБА_9 не передавались, автомобіль був взятий у користування. Справжність розписки, наданої ОСОБА_2 до суду про отримання ОСОБА_9 коштів за автомобіль оспорила, вважала, що вона складена не ОСОБА_9 . Кошти в сумі 15000 грн. у ОСОБА_8 позичались на інші потреби родини. Договір купівлі-продажу спірного автомобіля був укладений 19 вересня 2017 року нею за довіреністю, виданою ОСОБА_9 , коли її мати ОСОБА_11 вирішила його придбати для онука - спільного їх з ОСОБА_2 сина. ОСОБА_1 стверджувала, що кошти від продажу 19 вересня 2017 спірного автомобіля передала власнику ОСОБА_10 .

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_11 23.01.2020 року надіслала відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому повністю заперечила проти зустрічного позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що спірний автомобіль не перебував у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тому не може бути спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу.

Відповідач ОСОБА_12 і третя особа ОСОБА_13 в судове засідання жодного разу не з`явились, відзиву та пояснень стосовно зустрічного позову не подали.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою суду від 11.11.2019 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Ухвалою суду від 09.12.2019 року прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом зустрічний позов, а розгляд справи відповідно до частини четвертої статті 193 ЦПК України вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

За клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ухвалою суду від 08.01.2020 та протокольною ухвалою суду від 08.01.2020 року до участі у справі залучено як співвідповідачів та третьою особою за зустрічним позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також витребувано додаткові письмові докази.

За клопотанням ОСОБА_2 ухвалою суду від 28.01.2020 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу, а провадження у справі - зупинено. Для розгляду клопотання експерта про надання додаткових доказів ухвалою суду від 11.02.2020 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 25.02.2020 клопотання судового експерта було задоволено, а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Після отримання судом висновку судової автотоварознавчої експертизи ухвалою суду від 24.03.2020 провадження у справі було поновлено і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом установлено, що сторони 22.08.1998 року зареєстрували шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.10.2017 року, що набрало законної сили 30.10.2017 року, був розірваний (а.с.10, 11).

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1998 року по 30.10.2017 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Тростянецької міської ради 13.06.2007 року, ОСОБА_2 є власником гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце №3, загальна площа якого 25,8 кв.м.

Право власності ОСОБА_2 на указаний гараж зареєстровано 13.06.2007 року Комунальним підприємством «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.4-8, 41, 42).

Крім того, у період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21 вересня 2013 року ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_10 відповідно до договору доручення, укладеного в усній формі, на виконання якого була видана довіреність 13.09.2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Арєшиним О.О., реєстровий номер 3107, уповноважив у порядку передоручення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здавати в оренду, продати за ціну та на умовах на розсуд уповноважених, належний ОСОБА_10 автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, серійний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - спірний автомобіль) (а.с.108).

Зазначена довіреність була складена та посвідчена 21.09.2013 у м.Суми приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Арєшиним О.О., номер у реєстрі нотаріальних дій 3232. Строк довіреності визначено до 13.09.2023 року.

Крім того, указана довіреність була зареєстрована 21.09.2013 року у Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 38).

На час складення і посвідчення указаної довіреності від 21.09.2013 року спірний автомобіль належав на праві приватної власності ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.37).

За договором купівлі-продажу від 19.09.2017 року, укладеного ОСОБА_1 на підставі довіреності, спірний автомобіль був перереєстрований за ОСОБА_11 (а.с.68).

Ринкова вартість спірного автомобіля станом на 12.03.2020 складала 74240 грн.(а.с.165-176).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Ураховуючи дату набуття ОСОБА_2 у власність спірного гаражу (13.06.2007) права сторін первісного позову на указане нерухоме майно визначається нормами СК України.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК України).

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Судом установлено, що ОСОБА_2 спірний гараж набув у власність у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Сторони визнали, що спірний гараж є об`єктом їх спільної сумісної власності, а тому за відсутності іншої домовленості між ними, їх частки при його поділі є рівними, що не заперечується відповідачем ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вирішуючи зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та стягнення грошових коштів, суд виходить з таких мотивів.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком № 1200 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин 21.09.2013) оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у Державтоінспекції і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод..

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в Державтоінспекції.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в Державтоінспекції або Держсільгоспінспекції, покупцеві разом з довідкою-рахунком або біржовою угодою Державтоінспекцією видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Порядок № 1388 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин 21.09.2013) є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (пункт 7 Порядку № 1388).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Ураховуючи викладене, недотримання наведеного вище порядку укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, має наслідком визнання такого договору купівлі-продажу неукладеним, що свідчить про те, що у сторін такого договору не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 145/145/17.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підтвердження факту укладення 21.09.2013 ним та ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_9 , з іншого боку, договору купівлі-продажу спірного автомобіля та його дійсності посилався на показання допитаного судом як свідка ОСОБА_8 , боргову розписку від 15.09.2013 року та на розписку від імені ОСОБА_9 від 09.12.2019 (а.с.67).

Показаннями свідка ОСОБА_8 та борговою розпискою від 15.09.2013 підтверджується факт отримання ОСОБА_2 15.03.2019 року у борг від ОСОБА_8 15000 грн. та його намір придбати автомобіль.

Проте, указані обставини (отримання позики та наявність наміру придбати автомобіль) не є доказами фактичного укладення відповідного договору купівлі-продажу автомобіля та передання цих коштів власнику спірного автомобіля або його представнику ОСОБА_9 .

Оцінюючи подану ОСОБА_2 розписку від імені ОСОБА_9 від 09.12.2019 (а.с.67), суд виходить з такого.

Відповідно до указаної рукописної розписки ОСОБА_9 підтверджує, що 21.09.2013, представляючи інтереси ОСОБА_10 , він дав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 довіреність на право керування та розпорядження спірним автомобілем, передав їм автомобіль та довіреність, а від них отримав 4000 доларів США.

ОСОБА_9 особисто суду не підтвердив факт написання указаної розписки, отримання указаної суми коштів та факт усвідомлення того, що насправді 21.09.2013 він мав намір і фактично вчинив договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

ОСОБА_1 під час судового розгляду заперечила факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля, факт передання ОСОБА_9 4000 доларів США та заперечила достовірність поданої ОСОБА_2 до суду розписки від імені

ОСОБА_9 визнав, що в день оформлення довіреності 21.09.2013 року ОСОБА_9 розписку про отримання грошових коштів йому та його дружині не надавав, чому не зміг надати в судовому засіданні розумних пояснень. Хоча згідно із усталеним звичаєм передання однією особою та отримання іншою особою готівкових грошових коштів фіксується розпискою, яка складається у момент такої передачі, і яка залишається в особи, що передала відповідні кошти.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша статті 89 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України ).

За таких обставин, ураховуючи те, що розписка від 09.12.2019, яка подана до суду ОСОБА_2 складена за перебігом понад 6 років від дати спірного договору і після прийняття судом до розгляду зустрічного позову, а тому за відсутності її визнання та підтвердження іншими сторонами спірного договору, а також іншими належними, допустимими і достовірними доказами, суд дійшов висновку, що зміст указаної розписки викликає обґрунтований сумнів у її достовірності, а тому вона не може бути взята до уваги для установлення дійсних обставин справи.

Таким чином, позивачем не доведено всупереч положенням статей 12, 81 ЦПК України, що при видачі ОСОБА_9 в порядку передоручення довіреності від 21.09.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передавались кошти.

Також слід зазначити, що як установлено судом указана довіреність, видана 21.09.2013 ОСОБА_9 , була посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Арєшиним О.О.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

За установлених судом обставин, з урахуванням вимог статті 44 Закону України «Про нотаріат», яка зобов`язувала приватного нотаріуса Арєшина О.О. перед посвідчення довіреності, яка видавалась ОСОБА_9 21.09.2013, переконатись у розумінні сторін правочину його умов та правових наслідків, суд дійшов висновку, що між подружжям ОСОБА_14 та ОСОБА_9 21.09.2013 склались лише представницькі відносини.

Отже, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_9 , з іншого боку, не дотримались спеціального порядку укладення договору-купівлі продажу автомобіля, який передбачає оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта), проходження контролю за відповідністю конструкції та технічного стану спірного транспортного засобу установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, та сплату податків і зборів, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між указаним учасниками справи від 21.09.2013 не можна визнати укладеним, а відтак він не міг породжувати для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_9 з іншого боку, жодних прав та обов`язків продавця та покупця, а також правових наслідків - ні пов`язаних з його дійсністю, ні пов`язаних з його недійсністю.

На переконання суду визнання дійсними в судовому порядку договорів купівлі-продажу транспортних засобів, які не були укладені і оформлені з дотримання вимог Порядків № 1200 та №1388, по суті є схваленням судовим рішення недобросовісної практики реалізації транспортних засобів без державного контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки, установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, без виконання вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), без здійснення належного обліку транспортних засобів. Недотримання учасниками цивільних відносин установлених Порядками № 1200 та №1388 вимог також ускладнює запобіганню вчиненню щодо транспортних засобів протиправних дій (угону, зміни ідентифікаційних номерів тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не набули у результаті видачі ОСОБА_9 довіреності від 21.09.2013 року права власності на спірний автомобіль.

У період шлюбу ОСОБА_14 спірний автомобіль до 19.09.2017 залишався зареєстрованим на праві власності за ОСОБА_10 , а з 19.09.2017 і на цей час є власністю ОСОБА_11 .

Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту придбання разом з ОСОБА_1 у шлюбі спірного автомобіля за спільні кошти подружжя, та як наслідок належності спірного автомобіля до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 не має права на компенсацію вартості Ѕ його частки.

За таких обставин, зустрічний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, оскільки ОСОБА_2 визнав до початку судового розгляду первісний позов, з останнього на користь ОСОБА_1 слід стягнути 50 % суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 384,20 грн., решту суми слід компенсувати позивачу за первісним позовом з держаного бюджету.

Ураховуючи, що зустрічний позов задоволенню не підлягає, підстави для компенсації ОСОБА_2 , понесених ним судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та оплати вартості судової експертизи відсутні.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Первісний позовом ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце АДРЕСА_2 загальною площею 25,8 кв.м.

Провести поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та виділити:

ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ), визнавши за нею право спільної часткової власності на Ѕ частину гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце АДРЕСА_2 загальною площею 25,8 кв.м.

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) визнавши за ним право спільної часткової власності на Ѕ частину гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , місце АДРЕСА_2 загальною площею 25,8 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) з державного бюджету 50% судового збору, що підлягає відшкодуванню, сплаченого згідно з квитанцією №0.0..1 від 04 листопада 2019 року у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 18.05.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко