Справа №345/1007/20
Провадження № 2/345/550/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, суд -

встановив:

що позивач звернувся до суду із даним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_4 , яким за життя складено заповіт. Відповідно до заповітного розпорядження, належний ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 , він заповів йому, а у випадку його неприйняття або відмови від спадщини, то вищевказане майно дід заповів своєму сину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебував. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (серія НОМЕР_1 ), яке видано 22 червня 1978 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - розірвано. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входить індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 18 лютого 1983 р., яке видано виконавчим комітетом Калуської міської Ради народних депутатів. Зазначене свідоцтво містить реєстраційний напис про реєстрацію за ОСОБА_4 в цілому права власності.

Згідно довідки відділу в справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради від 05.02.2019 № 03-03/67, житловий будинок ОСОБА_4 знаходиться по АДРЕСА_2 ). 07.02.2020 за № 19/02-31 приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 з підстав того, що жилий будинок по АДРЕСА_1 , віднесено до колгоспного двору.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Зазначений у свідоцтві про право власності на жилий будинок як голова двору ОСОБА_4 , членом колгоспу не був і не працював у колгоспі, що підтверджується записами у будинковій книзі, з яких вбачається, що він працював у Калуській ТЕЦ та в/о «Хлорвініл».

Таким чином, норми статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року не підлягають застосуванню до спадкового будинку. Оскільки, відповідачі не претендують на спадкове майно, тому ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак від нього подана до суду заява про підтримання позову, а справу просить розглядати у його відсутностіта не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 36).

Відповідач ОСОБА_2 теж у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, а справу просить розглядати без його участі (а.с. 35).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик особи до суду (а.с. 46).

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , який являється дідом позивача (а.с. 5).

На момент смерті ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебував, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (серія НОМЕР_1 ) від 22 червня 1978 року (а.с. 6). Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла (а.с. 7).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 29.11.2007 р., яким житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку біля цього будинку, заповів позивачу, а в разі не прийняття ним спадщини або відмови від неї, то вищевказане майно заповів своєму синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 являються синами померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10, 11).

Згідно копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18.02.1983 р., житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с. 12).

Із копії довідки відділу в справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради від 05.02.2019 № 03-03/67, житловий будинок ОСОБА_4 знаходиться по АДРЕСА_2 ) (а.с. 13).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

07.02.2020 р. постановою нотаріуса № 19/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 « АДРЕСА_1 »), так як він належить колгоспному двору, головою якого є дід позивача ОСОБА_4 (а.с. 14-15).

Отже, позивач не відмовився від спадщини за заповітом після смерті діда, а вчасно її прийняв та звернувся до нотаріуса з відповідною заявою.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У своєму висновку, викладеному у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15 Верховний Суд України зазначив, що правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до записів у будинковій книзі, померлий ОСОБА_4 працював у Калуській ТЕЦ та в/о «Хлорвініл», а отже, норми статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року не підлягають застосуванню до спадкового будинку, так як останній не працював у колгоспному дворі (а.с. 16-23).

Згідно копії технічного паспорта від 11.02.2020 р. домоволодіння АДРЕСА_1 не містить споруд самочинного чи незавершеного будівництва (а.с. 24-27).

Також, судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом немає, та немає спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, які визначені ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що за таких обставин, за позивачем слід визнати право власності на вищевказане спадкове майно за заповітом після смерті діда.

На підставі ст. ст. 1217, 1268-1270, 1273, 1274 ЦК України та керуючись ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30-ти днів з дня його складення.

Головуючий: