Єдиний унікальний номер 236/4400/19
Номер провадження 22-ц/804/1814/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 236/4400/19

Номер провадження 22-ц/804/1814/20

13 травня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця"

відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стасюка Вячеслава Олексійовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати,

- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 березня 2020 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Саржевською І.В. в м. Лиман в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області 04 березня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, повний текст рішення складено 04 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

29.10.2019 року представник позивача ОСОБА_3 М.М ОСОБА_4 , адвокат Стасюк В.О. звернувся до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати.

В обґрунтування вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року, звільнений за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив позивачу належні виплати.

З урахуванням викладеного, просив суд стягути з відповідача заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, грошову допомогу, компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати на загальну суму 25 880, 73грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

04 березня 2020 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати задоволено повністю.

- Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі за: березень 2017 року 5536,20 грн., квітень 2017 року 2907,45 грн., травень 2017 року 2937,22 грн., червень 2017 року 2937,22 грн., липень 2017 року 7146,46 грн.( в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки), а всього в сумі 21464,55 (двадцять одна тисяча чотиритса шістдесят чотири гривні 55 копійки) гривень (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

-Стягнуто з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 4803,71 (чотири тисячі вісімсот три гривні 71 копійка)гривень та зобов`язано при виплаті позивачу доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

- Вирішено питання про розподіл судових витрат.

-Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

14 квітня 2020 року не погодившись із вказаним рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішенням РНБО України від 15.03.2017 року припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення. На території окремих районів Донецької та Луганської областей відсутній доступ до підприємств галузі уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності , у зв`язку із захопленням цих підприємств.

Зазначив, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

У зв`язку з відсутністю первинних документів у відповідача, не можливо підтвердити та здійснити нарахування заробітної плати.

Зазначає, що надані позивачем розрахункові листи не можуть бути належними доказами, оскільки не мають підписів повноважних осіб та печатки підприємства.

Звертає увагу, що у разі наявності заборгованості із заробітної плати перед працівниками така заборгованість, щомісячно відображається в Звіті з праці форми 1 - ПВ. У звітах із праці Державного статистичного спостереження заборгованість з виплати заробітної плати відсутня.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 25 880, 73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01.07.2014 року по 17.07.2017 року працював на посаді начальника майстерні механічні майстерні ВП «Родаківська дистанція колії» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 10-12).

Наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказу начальника ВП «Родаківська дистанція колії» від 17.03.2017 № 73ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 (а.с.28-29).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 1641-ОС від 17.07.2019 року ОСОБА_1 з 17.07.2017 року звільнений з посади начальника майстерні механічні майстерні ВП «Родаківська дистанція колії» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с.13).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 18 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень 5536,20 грн., квітень 2017 року 2907,45 грн., травень 2017 року 2937,22 грн., червень 2017 року 2937,22 грн., липень 2017 року 7146,46 грн.( в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки ) (а.с.14-18).

З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані, бухгалтером, працівником кадрових служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем за березень відпрацьовано 7 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень «0» (а.с.35-44).

Відповідно до копії журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої (цех№ НОМЕР_2 ), ВП «Родаківська дистанція колії», ОСОБА_1 перебував у простої у березні 5 днів(40 год.), у квітні 19(152), у травні 20(159), у червні 20(159), у липні 11(88) (а.с. 59-90).

При винесенні рішення судом першої інстанції було задоволено вимоги позивача та стягнуто суму, яка підлягала до сплати, тобто без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

Проте, відповідно до п. 14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не було додержано до вказаних вище норм законодавства.

Колегія суддів вважає, що оскільки предметом спору є саме заробітна плата за березень-липень 2017 року, то збільшення її розміру до 28 593, 16 гривень не є збільшенням позовних вимог, відповідно не є виходом за межі позовних вимог і саме ця сума підлягає оподаткуванню при її виплаті в якості заробітної плати.

При винесенні рішення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табуляграм, копії табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 за оскаржуваний період, копію журналу обліку простою та визнав їх належними, допустимими та прийнятними доказами. Докази надані позивачем, оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення компенсації, то відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Отже, враховуючи зазначені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати, вірно провів розрахунок такої компенсації.

Доводи відповідача, щодо відсутності первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

Доводи відповідача відносно того, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах не приймаються з огляду на наступне.

За частиною 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 0-00 годин 20.03.2017 (а.с.29).

Відповідно до розрахункових листів за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень 2017 року 5536, 20 грн., квітень 2017 року 2907, 45 грн., травень 2017 року 2937,22 грн., червень 2017 року 2937,22 грн., липень 2017 року 7146, 46 грн.(в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки). Згідно із вказаними розрахунковими листами, позивачу нараховано заробітну плату з урахуванням днів простою (а.с.14-19).

Факт простою підтверджено відповідним наказом СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 73/ОД та наданими позивачем розрахунковими рахунками, з яких вбачається, що нарахування заробітної плати проводилося з урахуванням простою.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем, і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: березень-липень 2017 року в сумі 28 593, 16 грн.

Доводи відповідача про те, що надані позивачем розрахункові листи не можуть бути належними доказами, оскільки не мають підписів повноважних осіб та печатки підприємства не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Приписами статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати не передбачено наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами, що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Наявність форс-мажорних обставин, що спричинили невиплату заробітної плати та відсутність відомостей про облік відпрацьованого часу, не спростовує висновків суду, оскільки право на заробітну плату гарантоване статтею 43 Конституції України та відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати не звільняє його від виконання такого обов`язку в наступному, а може лише бути підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за вказане порушення трудових прав.

Щодо доводів відповідача про те, що у разі наявності заборгованості із заробітної плати перед працівниками така заборгованість, щомісячно відображається в Звіті з праці форми 1 - ПВ. У звітах із праці Державного статистичного спостереження заборгованість з виплати заробітної плати відсутня, слід зазначити, що загально відомими є відомості про те, що підприємство-боржник з квітня 2017 року не надає звітність до Пенсійного фонду України. Тому у УПФУ є відомості до березня 2017 року включно.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив позов по суті, але при визначенні суми заборгованості заробітної плати допустив неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в цієї частині підлягає зміні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі, що призвело до невірного стягнення суми заборгованості по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року, а тому рішення суду підлягає зміні.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба задовольнити частково, а оскаржуване рішення слід змінити в частині суми стягнутої заробітної плати.

В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 березня 2020 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за: березень 2017 року 5536,20 грн., квітень 2017 року 2907,45 грн., травень 2017 року 2937,22 грн., червень 2017 року 2937,22 грн., липень 2017 року 7146,46 грн.( в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки), а всього в сумі 21 464,55 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 55 копійки) гривень (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів) змінити та викласти у наступній редакції.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року у сумі 28 593, 16 (двадцять вісім тисяч п`ятьсот дев`яносто три) гривні шістнадцять копійок, з утриманням податку та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова