Провадження № 22-ц/4808/526/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Маслей А.М.,

з участю ОСОБА_1 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна Володимира Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Мушинським Віктором Тадеушовичем, на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. 04 лютого 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

10.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна В.В., ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора і скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В заяві зазначила, що з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами від 25.04.2008 року, укладеними між АКБ «Форум» (в наступному назву змінено на ПАТ «Банк Форум»), нею та ОСОБА_2 на суму 50 000 дол США кожен, між нею та АКБ «Форум» було укладено договір іпотеки № б/н, за яким вона передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належну їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2000 року.

21.02.2019 року державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. на підставі іпотечного договору від 25.04.2008 року право власності на це іпотечне нерухоме майно було зареєстровано (оформлено) за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент». Відповідний запис про право власності внесено до реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45636148 від 21.02.2019 року.

Посилаючись на те, що її квартира не може бути примусово відчужена, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), зокрема і звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, яке фактично є примусовим, а квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується нею як місце постійного проживання та загальна площа такої не перевищує 140 кв.м., а також посилаючись на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» не отримувало від неї відмови від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачено п. 6.4. договору іпотеки, та не зверталося до неї з пропозицією укласти такий договір, тому реєстрація права власності за іпотекодержателем фактично була проведена з порушенням процедури вказаної в договорі іпотеки і з цих підстав є незаконною, позивач просила: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45636148 від 21.02.2019 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності запис про право власності № 30395333 про реєстрацію за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» права власності на квартиру, загальною площею 82,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що здійснено 21.02.2019 року державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В.

Також просила стягнути з відповідачів на її користь суму сплаченою судового збору у розмірі 1 536,80 грн. та 14 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у іпотечному договорі сторони дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, а саме, що задоволення вимог Іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та відмови іпотекодавця від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, застереження в цьому договорі є правовою підставою права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

За таких обставин, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», а доводи про неналежне отримання письмових вимог іпотекодержателя до уваги не приймаються, оскільки відповідачем надані копії вимог про усунення порушення та копії повідомлення про вручення відправлення, які підписані уповноваженим працівником служби доставки ТОВ «Центр ділових комунікацій та підтримки позичальників» від 15.01.2019 року, що відповідає п.106 Правил надання послуг поштового зв`язку. Позивачці було відомо про намір ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» звернути стягнення на предмет іпотеки та нею не вчинено жодних дій, направлених на укладення відповідної угоди про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому дане твердження не може слугувати підставою для скасування реєстрації права власності на предмет іпотеки.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, передбаченому ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, а тому, якщо іпотека-житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, то таке звернення стягнення заборонено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки таким встановлена загальна заборона примусового стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення). Тобто протягом дії цього закону не можна використовувати позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, її квартира є об`єктом, на який поширюється дія цього закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце її постійного проживання та загальна площа такої не перевищує 140 кв.м.

Вказує, що відповідно до п. 6.4. договору іпотеки у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та відмови іпотекодавця від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, застереження в цьому договорі є правовою підставою права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, проте ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» не зверталося до неї з пропозицією укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно не отримувало відмови від укладення такого договору, тому реєстрація права власності за іпотекодержателем фактично була проведена з порушенням процедури вказаної в договорі іпотеки і з цих підстав є незаконною.

Крім того, вона не отримувала письмової вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» серія та номер 11/19, 12/19, 905 від 15.01.2019 року, які у записі про право власності, в тому числі, вказані як підстава виникнення права власності - документи, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя. При цьому, відповідно до п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку копія повідомлення про вручення відправлення № 12/19, яким надіслано їй вимогу про усунення порушень від 06.12.2018 року № 089/18, не може бути належним доказом у справі, оскільки відсутній її підпис у такому повідомленні.

Також не може бути належним доказом у справі відправлення № 11/19, яким надіслано на ім`я ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень від 06.12.2018 року № 088/18, що у записі про право власності, в тому числі, вказані як підстава виникнення права власності, оскільки таке не містить підпису представника ОСОБА_1 та копії довіреності, виданої ОСОБА_2 , на право отримання кореспонденції, адресованої йому. А за адресою: АДРЕСА_2 , на яку направлено рекомендований лист за № 905 на ім`я ОСОБА_2 , що згідно відмітки вручено «матері» та вказано прізвище « ОСОБА_3 », останній ніколи не проживав, а його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому, перереєстрація права власності за іпотекодержателем на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за відсутності врученого іпотечного повідомлення є протиправною.

Апелянт також зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» в порушення закону не узгоджувало з нею ціну набуття права власності на предмет іпотеки, тому товариство не мало права реєструвати за собою право власності на предмет іпотеки.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» вказує про безпідставність тверджень апелянта про те, щовона не надавала згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, що позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки та неврахування норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки, укладаючи договір іпотеки, ОСОБА_1 діяла добровільно, усі умови такого були їй зрозумілі, в тому числі, наявність у такому відповідного застереження, що є згодою іпотекодавця на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, та вона добровільно передала іпотекодержателю право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання умов кредитних договорів, тобто реєстрація права власності на предмет іпотеки здійснена за згодою Іпотекодавця, що висловлена у договорі іпотеки, тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначає, що твердження апелянта про невручення вимоги про усунення порушень не відповідає дійсності та суперечить наявним у справі доказам, оскільки відповідно до п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище, а підпис одержувача на такому має бути тільки у двох випадках: коли повідомлення про вручення поштового відправлення містить позначку «Вручити особисто» або «Судова повістка», а в даному випадку підпис одержувача (члена його сім`ї) на повідомленні про вручення не є обов`язковим. В матеріалах справи містяться докази відправлення та отримання вимог і диск з відеофайлом доказом вручення особисто ОСОБА_1 таких вимог, в тому числі, адресованої ОСОБА_2 , що отримана нею як повнолітнім членом сім`ї (дружиною), з яким останній проживає, що передбачено п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Також апелянту було відомо про намір товариства звернути стягнення на предмет іпотеки та нею не вчинено жодних дій, направлених на укладення відповідної угоди про задоволення вимог іпотекодержателя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представникапеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0035/08/6.10-CL, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику ОСОБА_2 відновлювану кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 50 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних строком по 24.04.2018 року ( т. 1 а.с. 8-10).

Цього ж дня між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0036/08/6.10-CL, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику ОСОБА_1 відновлювану кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 50 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних строком по 24.04.2018 року (т. 1 а.с. 11-15).

Згідно п. 5.3. договорів сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобов`язань є умовами, при настанні яких позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-денного строку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у порядку визначеному цим договором, договором застави та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.3.4. договорів позичальник зобов`язаний у випадку зміни місця проживання, реєстрації протягом трьох днів повідомити про це банк у письмовій формі.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами 25.04.2008 року між ОСОБА_1 як іпотекодавцем та АКБ «Форум» було укладено договір іпотеки № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 2563 (т.1 а.с. 16-17).

Згідно п. 1.2. даного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 29.06.2000 року приватним нотаріусом нотаріального округу м. Івано-Франківська Воробчук Т.О., за реєстром за № 361Д, що підтверджується реєстраційним написом, здійсненим Івано-Франківським ОБТІ 07.07.2000 року, за реєстровим № 4958. (т. 1 а.с. 18).

Відповідно до 5.1. договору іпотеки від 25.04.2008 року іпотекодержатель набуває права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках, якщо сума наданого кредиту та/або проценти за користування ним, можливі неустойки й витрати не будуть сплачені у строки, встановлені кредитним договором, та інших випадках, передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України.

22.11.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладений договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), згідно якого, ПАТ «Банк Форум» як первісний іпотекодержатель відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» набуло права ПАТ «Банк Форум», належні йому згідно з договорами іпотеки (іпотечними договорами), зокрема, іпотечним договором, укладеним 25.04.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум». (т.1 а.с. 124-128).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року № 800-VI (далі - Закон № 800-VI) норми ст. 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 36 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Після внесення Законом № 800-VI змін до ст. 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.4. договору іпотеки від 25.04.2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 5.5 договору іпотеки у разі порушення умов кредитного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про усунення порушення не пізніше 30-денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та Закону України «Про іпотеку».

У зв`язку з невиконанням умов кредитних договорів № 0035/08/6.10-CL та № 0036/08/6.10-CL від 25.04.2008 року, ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» направило ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення від 06.12.2018 року за № 088/18 та № 089/18 відповідно, згідно яких товариство вимагало у 30-денний строк з дня отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість перед товариством в розмірі 3 710 263,60 грн., що становить 133 583,34 дол. США, шляхом сплати вказаної суми коштів за зазначеними реквізитами та попередило позичальників, що у разі залишення вимоги без задоволення протягом вказаного строку, товариство в рахунок основного зобов`язання за кредитним договором розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, шляхом реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки. Також повідомлено позичальників про намір реалізувати право товариства як іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки відповідно до ст. 36,38 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, що не перешкоджає іпотекодержателю обирати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки (т. 1 а.с. 117-118).

Вказані вимоги про усунення порушення направлено позичальникам за адресами вказаними в кредитних договорах та договорі іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 , та вручені 15.01.2019 року особисто ОСОБА_1 та їй як представнику ОСОБА_2 , про що свідчать копії повідомлень про вручення відправлення, підписані уповноваженим працівником служби доставки ТОВ «Центр ділових комунікацій та підтримки позичальників» Мусаковським С.А. (т.1 а.с. 119, 120)

20.12.2018 року вимогу про усунення порушення № 088/18 направлено ОСОБА_2 також за адресою: АДРЕСА_2 та вручено 04.01.2019 року за довіреністю, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 905, підписаного працівником поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» (т.1 а.с. 121, 122).

Відповідно до п. 6.1. Розділу «Застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя» договору іпотеки від 25.04.2008 року сторони дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься у цьому договорі.

Згідно п. 6.3. договору іпотеки сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 6.4 договору іпотеки у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та відмови іпотекодавця від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Рішенням № 04-КПФ учасника ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» від 20.02.2019 року єдиний учасник товариства Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНРАЙТ» вирішив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0035/08/6.10-CL від 25.04.2008 року в розмірі 1 847 107,90 грн. та ОСОБА_1 за кредитним договором № 0036/08/6.10-CL від 25.04.2008 року в розмірі 1 863 155,70 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну житлову квартиру загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позичальнику ОСОБА_1 на праві власності, шляхом позасудового врегулювання на підставі положень розділів 5 та 6 Договору іпотеки, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та набуття права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , яка станом на 20.02.2019 року складає 1 099 970,00 грн. (т.1 а.с.129-130)

21.02.2019 року державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 45636148, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна (т.1 а.с. 94).

В цей же день на підставі вказаного рішення державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» на трикімнатну житлову квартиру загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 30395333, підстава виникнення права власності: рішення, серія та номер: 04-КПФ, виданий 20.02.2019, видавник: учасник ТОВ «ФК «Інвент»; договір відступлення права вимоги, серія та номер: 4076, виданий 22.11.2018, видавник: ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Інвент»; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя серія та номер: 11/19, 12/19, 905, виданий 15.01.2019, видавник ТОВ «Центр ділових комунікацій та підтримки позичальників» та Укрпошта; копія письмових вимог про усунення порушення, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, серія та номер: 088/18, виданий 06.12.2018, видавник: ТОВ «ФК «Інвент»; договір іпотеки, серія та номер: 2564, виданий 25.04.2008, видавник ПН Данилів Т.Д. Івано-Франківського МНО, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158054590 від 01.03.2019 року (т.1 а.с.19-21).

Згідно пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII (далі Закон № 1304-VII) протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Відповідно до п. 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2019 року в справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) вказала, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира, яка має загальну площу 47,40 кв.м. та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що її квартира є об`єктом, на який поширюється дія Закону № 1304-VII, яким встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, оскільки така виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується нею як місце постійного проживання, а загальна площа такої не перевищує 140 кв.м.

Колегія суддів погоджується з цими доводами позивачки, а також доводами скарги про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, передбаченому ст. ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки та таке звернення стягнення заборонено згідно з Законом № 1304-VII, якщо іпотека-житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, оскільки встановлено наявність умов, визначених пп. 1 п. 1 Закону Закону № 1304-VII, які забороняють примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, і наявність таких умов відповідачем не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що положення Закону № 1304-VII не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Оскільки ОСОБА_1 під час дії мораторію, встановленого Законом № 1304-VII,не надавала згоди на відчуження її квартири, що виступає як забезпечення її зобов`язань та зобов`язань ОСОБА_2 за кредитними договорами від 25.04.2008 року № 0035/08/6.10-CL та № 0036/08/6.10-CL, у державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна В.В. не було підстав для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що передана позивачкою в іпотеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18).

Отже, не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45636148 від 21.02.2019 року.

При таких обставинах справи позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Івано-Франківського міського суду від 04лютого 2020 року підлягає скасуванню з постановленням в нового рішення про часткове задоволення позову.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами 1, 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 зазначеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні розміру компенсації витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів, дійшла висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з таких підстав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мушинським В.Т., долучені до матеріалів справи копія квитанції та акт приймання-здачі виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Отже, з урахуванням викладеного, зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивачки 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 4 000 грн. із кожного.

Також з відповідачів підлягає до стягнення на користь позивачки частково судовий збір в сумі 768,40 грн. та 1 152,50грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна Володимира Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задовольнити частково.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30395333 про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» () на трикімнатну житлову квартиру загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 56,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна Володимира Володимировича (вул. Молодіжна, 10а, с. Узин, Тисменицького району Івано-Франківської області) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (, вул. Велика Васильківська, 55-Г, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , жительки: АДРЕСА_1 ) з кожного по 960,45 грн. витрат по оплаті судового збору та з кожного по 4 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.