Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 696/611/16-ц

провадження № 61-12256св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - дочірнє сільськогосподарське підприємство «Агрокомплекс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року у складі судді Шкреби В. В.

та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року

у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року дочірнє сільськогосподарське підприємство «Агрокомплекс» (далі - ДСП «Агрокомплекс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди поновленим, визнання додаткової угоди укладеною.

Позов мотивовано тим, що 16 вересня 2010 року між ДСП «Агрокомплекс» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0311, площею 3,64 га. 28 грудня 2011 року вказаний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Кам`янському районі Черкаської області за № 00715.

04 вересня 2015 року ДСП «Агрокомплекс» зверталося до ОСОБА_1

із повідомленням про намір продовження дії договору. До вказаного повідомлення підприємством було долучено проект додаткової угоди про продовження дії договору до 16 вересня 2020 року, який остання отримала 15 вересня 2015 року. Проте, зазначене повідомлення нею не було розглянуто.

Зазначало, що на час звернення до суду із цим позовом

ДСП «Агрокомплекс» продовжувало користуватися спірною земельною ділянкою та сплачувати орендну плату за землю.

Ураховуючи викладене, ДСП «Агрокомплекс» просило суд визнати договір оренди землі від 16 вересня 2010 року № 166, укладений на п`ять років між підприємством та ОСОБА_1 , поновленим на той самий строк, а також визнати додаткову угоду про продовження дії цього договору укладеною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року у задоволенні позову ДСП «Агрокомплекс» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що орендодавець мав заперечення щодо подальшого використання земельної ділянки орендарем, про що його повідомив, та починаючи із 11 липня 2016 року земельна ділянка оброблялася самим власником за закінченням дії договору. Крім того, позивачем не було дотримано обов`язкової умови для вирішення питання пролонгації спірного договору оренди, оскільки заява позивача щодо продовження дії договору оренди була направлена орендодавцю пізніше ніж за місяць до закінчення цього договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ДСП «Агрокомплекс» залишено без задоволення. Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки орендодавець мав заперечення щодо подальшого використання земельної ділянки орендарем, про що його повідомив, крім цього, заява позивача про намір продовжити договору оренди була подана пізніше ніж за місяць до закінчення дії договору, а тому не було обов`язкової умови для вирішення питання пролонгації договору оренди землі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду,

ДСП «Агрокомплекс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій

та передати справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства.

ДСП «Агрокомплекс» вважало, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про недотримання ним встановленої процедури реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі

на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки,

з урахуванням того, що сторонами договір оренди землі укладено строком на 5 років, тобто до 28 грудня 2016 року, оскільки 28 грудня 2011 року був зареєстрований, то повідомлення про продовження строку дії цього договору, отримане відповідачем 04 вересня 2015 року, направлено

з дотриманням встановленого законом строку. При цьому, орендодавець, отримавши повідомлення про продовження строку дії договору оренди землі, не повідомив орендаря про наявність заперечень щодо продовження дії цього договору на новий строк.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2018 року було поновлено

ДСП «Агрокомплекс» строк на касаційне оскарження рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Кам`янського районного суду Черкаської області.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі державного акта

на право власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,64 га з кадастровим номером :03:000:0311, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області (а. с. 50).

16 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ДСП «Агрокомплекс» було укладено договір оренди землі № 166, строком на 5 років, з урахуванням ротації культур згідно із проектом землеустрою.

16 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ДСП «Агрокомплекс» було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки (а. с. 6 зворот).

28 грудня 2011 року договір оренди землі було зареєстровано у відділі Держкомзему у Кам`янському районі Черкаської області про що

у державному реєстрі земель було вчинено запис за № 00715

(а. с. 6).

12 серпня 2015 року ОСОБА_1 зверталася до ДСП «Агрокомплекс»

із заявою про небажання продовжувати договір оренди землі, що підтверджується описом вкладення цінного листа (а. с. 54).

Вказаний лист ДСП «Агрокомплекс» було отримано, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення

(а. с. 55).

04 вересня 2015 року ДСП «Агрокомплекс» направляло на адресу

ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір продовження терміну дії договору оренди землі до 2020 року та проект додаткової угоди (а. с. 11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ДСП «Агрокомплекс» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки

і орендарем.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний

за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором

є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності

та справедливості (частина перша статті 627ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення

та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати

50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, мас переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про

це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем

(за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише

за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції,

із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для

її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що переважне право позивача на укладення нового договору оренди спірної земельної ділянки порушено не було.

При цьому, судами попередніх інстанцій правильного враховано, що орендодавець мав заперечення щодо подальшого використання земельної ділянки орендарем, про що його повідомив, і починаючи з 11 липня

2016 року земельна ділянка оброблялась самим власником за закінченням дії договору.

Тому, оскільки орендар висловив своє волевиявлення та відповідно

до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» у встановленому порядку повідомив ДСП «Агрокомплекс» про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, мав намір самостійно обробляти земельну ділянку, то не вбачається підстав для визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі, що припинив свою дію.

При цьому Верховний Суд вважає, що суди дійшли неправильного висновку про те, що заява позивача щодо продовження строку оренди спірної земельної ділянки була подана пізніше ніж за місяць до закінчення дії договору, враховуючи, що реєстрація договору відбулась 28 грудня

2011 року, а зазначену заяву позивач подав 04 вересня 2015 року, тобто

не пізніше місячного строку до закінчення дії договору, проте зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій не вплинули на правильність прийнятого рішення про відмову у задоволенні позову та відсутність підстав для поновлення спірного договору оренди землі, за наявності заперечень орендодавця, та дотримання ним процедури, передбаченої

статтею 33 Закону України «Про оренду землі», при відсутності наміру продовжувати договір оренди й наявності бажання самостійно обробляти землі самим власником після закінчення дії договору.

Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника

з висновками суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України

(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність

та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої

та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович