Справа № 414/1935/19
Провадження № 22-ц/810/43/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року, ухваленого Кремінським районним судом у складі: судді Акулова Є.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 370080,19 грн, який мотивувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № SE00GІ від 26.07.2013 року отримала кредит у розмірі 250000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, на термін до 26.07.2033 року.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 29.03.2019 року за нею утворилась заборгованість в розмірі 370080,19 грн, яка складається з: 206471,88 грн. заборгованість за кредитом, 163608,31 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідачки та судові витрати в сумі 5551,20 грн.

Представник відповідачки надав заперечення на позов, в якому зазначив, що у листопаді 2016 року відповідачка ОСОБА_1 уклала з позивачем договір про реструктуризацію заборгованості та внесла грошові кошти на іпотечний рахунок. Після чого Банк надав відповідачці довідку № 20.1.0.0.0/7-184359-1 про погашення кредиту та відсутність заборгованості від 02.11.2016 року, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач надав відповідь на заперечення, в якому зазначив, що банк не укладав жодних угод щодо реструктуризації по даному активу. Гарантійний лист, на який посилається відповідачка не підписаний уповноваженою особою та відсутня дата посвідчення. Стосовно довідки про відсутність боргу, то вона протирічить гарантійному листу. Згідно довідки відповідачка станом на 16.03.2014 року заборгованостей не мала, проте в гарантійному листі вказується заборгованість, яка підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року відмовлено повністю в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду мотивовано тим, що Банком не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, з урахуванням досліджених доказів та заперечень сторін, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачка ОСОБА_1 не виконала умови ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо умов реструктуризації та в неї наявна заборгованість перед позивачем.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вважає вказане рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи та просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.

Доводами апеляційної скарги є прийняття та покладення в основу судового рішення копій письмових доказів, засвідчених з порушенням ДСТУ 4163-2003, та без витребування судом оригіналу гарантійного листа як письмового доказу, а Банк заперечує укладення між сторонами реструктуризації по даному активу, гарантійний лист не підписаний уповноваженою особою, угода про факсиміле не укладалася; зміст довідки про відсутність заборгованості станом на 16.03.2014 р. протирічить змісту гарантійному листу про наявність заборгованості; наявність заборгованості за кредитним договором, що утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, підтверджено банком, який на власний розсуд ставить питання про стягнення не всієї заборгованості.

У відзиві на скаргу відповідачка заперечувала проти задоволення скарги, оскільки гарантійний лист Банку був посвідчений представником останнього, Банком проведено зарахування внесених відповідачкою грошових коштів у сумі 105500 грн. та 4466,86 грн і Банк не звертався до правоохоронних органів щодо підробки гарантійного листа та довідки, оригінал якої на руках у відповідачки; відсутність у Банку оригіналів кредитних документів ставить під сумнів обгрунтованість позовних вимог, а на ухвалу суду про витребування документів Банк щодо реструктуризації кредитів в Автономній Республіці Крим останніх не надано.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення скарги та підтримав відзив на скаргу.

Сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого в частині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 26.07.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (Далі - Банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SE00GІ (а.с. 8-11).

Згідно п. 1.1. договору Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 250000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит в порядку та умовах та в строки, визначені цим Договором.

Строк дії договору визначений сторонами не пізніше 26.07.2033 року (пункт 1.1.2. договору).

Станом на 29.03.2019 року за вказаним кредитним договором виникла заборгованість у сумі 538277,23 грн, яка складається з 206471,88 грн. - заборгованість за кредитом та 163608,31 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 168197,04 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 6-7), яку частково у розмірі 370080,19 грн (206471,88 грн. заборгованість за кредитом, 163608,31 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом) Банк просив стягнути з відповідачки.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вказаних кредитних правовідносин, оскільки позивач наполягає на неналежному виконанні ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, а відповідачка - на належному виконанні нею погоджених сторонами умов реструктуризації боргу.

Зокрема, відповідачкою надано суду копію гарантійного листа від 01.11.2016 року, в якому позивач повідомив відповідачку про те, що остання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору «Ипотека через ГИУ» договір № SE00GІ від 26.07.2013 року має заборгованість у сумі 373555,25 грн.

На підставі прийнятого рішення Кредитного комітету ПАТ КБ «Приватбанк» Головний Банк схвалив можливість проведення реструктуризації по цьому договору, при умові погашення до 02.11.2016 року суми в розмірі 109966,86 грн. наступним чином: 105500,00 грн. на кредит № НОМЕР_1 та 4466,86 грн. на рахунок № НОМЕР_2 . За фактом внесення вищезазначених сум, співробітниками Банку буде здійснено списання залишку заборгованості по кредиту № SE00GІ від 26.07.2013 року по відсоткам, пеням та штрафам в повному обсязі. (а.с. 38).

Також відповідачкою ОСОБА_1 надано: квитанції про сплату нею 01.11.2016 року суми в розмірі 105500,00 грн. на р/р № НОМЕР_1 та 4466,86 грн. на рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 39);

довідку за підписом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-184359 від 02.11.2016 року, в якій зазначено, що справжнім - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджую, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській обл., дата видачі 31.05.2006 р. за кредитним договором № SE00GІ від 26.07.2013., 2-кімнатна квартира загальною площею 52.00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 16.03.2014 р. ніяких заборгованостей перед Банком не мала. Кредит погашено в повному обсязі (а.с. 37).

Колегія суддів погоджує висновок суду про необґрунтованість позовних вимог, а помилкові доводи скарги цих правильних доводів скарги не спростовують з огляду на таке.

Довід скарги про неналежне засвідчення, з порушенням ДСТУ 4163-2003 та без витребування судом оригіналу гарантійного листа як письмового доказу не може бути взятий до уваги, оскільки заперечуючи проти укладення між сторонами реструктуризації по даному активу, Банк надає виписку про рух коштів щодо позичальника ОСОБА_1 , з якого вбачається зарахування 01.11.2016 року Банком 105500 грн як оплату згідно договору іпотеки № SE00GІ від 26.07.2013 року згідно гарантійного листа від 01.11.2016 року (а.с. 63-68).

Щодо довідки від 02.11.2016 року за № 20.1.0.0.0/7-184359 Банку про відсутність заборгованості по спірному кредиту, то її оригінал оглянутий колегією суддів у судовому засіданні (а.с. 37).

Внесення відповідачкою коштів у розмірі 105500 грн. та 4466,86 грн сторонами не заперечується та також підтверджено копіями квитанцій (а.с. 39).

На виконання ухвали суду першої інстанції від 05 листопада 2019 року про задоволення клопотання сторони відповідачки про витребування у АТ КБ «Приватбанк», крім іншого, належним чином завіреної копії Наказу про технологію реструктуризації іпотечних кредитів, оформлених в Автономній Республіці Крим, Банк листом від 08.11.2019 року № 432711/ВБ повідомив про те, що такий документ в Банку не приймався (а.с. 109).

Вказане спростовується наданою Банком випискою про рух коштів по іпотечному кредиту № SE00GІ від 26.07.2013 року, в якому під час надходження 01.11.2016 року від боржника ОСОБА_1 коштів у сумі 10550 грн йдеться про призначення цього платежу як оплату по кредиту № SE00GІ від 26.07.2013 року згідно гарантійного листа від 01.11.2016 року (а.с. 67 зв.).

Сума 105500 грн співпадає як в гарантійному листі від 01.11.2016 року, копія якого надана відповідачкою, так і фактично сплаченою відповідачкою 01.11.2016 року з вказівкою призначення платежу в квитанції № НОМЕР_6 як «оплату кредиту согласно договору іпотеки № SE00GІ від 26.07.2013 року согласно гарантійного листа від 01.11.2016 року в пользу ОСОБА_1 » (мовою оригіналу) (а.с. 39).

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо наявності або відсутності заборгованості, відповідно всі дані, на підставі яких мають бути встановлені такі обставини, підлягають оцінці на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання Банку на те, що подані відповідачкою на спростування позовних вимог копії довідки про відсутність заборгованості та гарантійного листа не відповідають вимогам до оформлення документів, закріплених у ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України від 17 квітня 2003 року № 55», є необґрунтованими, оскільки цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності, зокрема: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності, а отже, цей стандарт не поширюється на конкретні спірні правовідносини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц (провадження 61-3946св18).

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись наявність або відсутність заборгованості за кредитним договором. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджує висновок суду про доведеність відповідачкою відсутність у неї заборгованості за кредитним договором.

Натомість, позивачем не тільки не спростовано такі твердження відповідачки, а навпаки, надані ним докази свідчать про наявність гарантійного листа від 01.11.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплачувалися кошти.

Оскільки суд оцінює відповідно до вимог частини першої статті 89 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а саме надана сторонами сукупність доказів є достатньою для висновку про належне виконання відповідачкою погоджених сторонами умов кредитного договору та реструктуризації боргу, тому висновок суду про необґрунтованість позову є правильним.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту постанови - 22 травня 2020 року.

Головуючий

Судді: