ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 711/1315/20
Провадження № 22-ц/821/825/20
категорія 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради»,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» про відшкодування моральної шкоди, у складі: головуючого судді Скляренко В. М., повний текст рішення виготовлено 30 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 31 жовтня 2019 року він звернувся до КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» із запитом про надання публічної інформації, а саме: інформації про період участі ОСОБА_2 в тендерному комітеті КЗ «ЧОНД»; інформації про те, які приймалися рішення тендерним комітетом КЗ «ЧОНД» за участі ОСОБА_2 ; інформації про розмір заробітної плати ОСОБА_2 за період участі в тендерному комітету КЗ «ЧОНД»; інформації про те, чи займає в даний час посади в КЗ «ЧОНД» ОСОБА_2 .

У відповідь на вказаний запит відповідач надав йому неповну інформацію на перший та третій пункти запиту щодо тендерного комітету та про розмір заробітної плати, а зазначив, що член тендерного комітету з 01 серпня 2016 року та головна медична сестра КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_2 отримує заробітну плату відповідно до 10 тарифного розряду тарифної сітки.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі №580/3813/19 визнано протиправною бездіяльність КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» щодо надання публічної інформації у повному обсязі за запитом від 31 жовтня 2019 року; зобов`язано КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» надати публічну інформацію у повному обсязі, згідно п. 3 запиту від 31 жовтня 2019 року на отримання публічної інформації про розмір заробітної плати ОСОБА_2 за період участі в тендерному комітеті КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради».

Зазначав, що протиправними діями КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало в нього негативні емоції, внаслідок в нього було погане самопочуття, пригнічений стан.

Просив суд стягнути з КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» моральну шкоду в розмірі 23615 грн, виходячи із розрахунку: 4723 грн /мінімальна заробітна плата для працездатних осіб на момент звернення до суду - у січні 2020 року/ х 5 місяців = 23615 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто із КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що бездіяльністю відповідача завдана позивачу моральної шкоди, оскільки викликала в нього хвилювання, переживання, а також необхідність пошуків шляхів для відновлення порушеного права в судовому порядку.

Враховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань внаслідок порушення його права на отримання публічної інформації, що призвело до необхідності звернення позивача до суду за захистом його прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було обґрунтовано неможливість застосування такої величини, як «мінімальний розмір заробітної плати» за кожен місяць завдання моральної шкоди.

Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд повинен був застосувати як величину, розмір однієї мінімальної заробітної плати в сумі 4 100 грн за кожен місяць завданої шкоди та стягнути сумарний розмір виходячи із кількості місяців заподіяння шкоди помножену на розмір мінімальної заробітної плати.

21 квітня 2020 року КНП «ЧОНД Черкаської обласної ради» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому зазначено, що Підприємство повністю заперечує проти задоволення апеляційної скарги з мотивів її необґрунтованості та безпідставності.

Вважає, що доводи скаржника спростовуються рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 580/3813/19, на яке посилався Придніпровський районний суд м. Черкаси 25 березня 2020 року при ухваленні рішення у якому постановив стягнути із КНП «ЧОНД Черкаської обласної ради» моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

ОСОБА_1 не навів жодних доказів матеріальних втрат від дій чи бездіяльності відповідача, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення.

Отже, скаржником не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача та завданням скаржнику моральної шкоди.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 27 квітня 2020 року справу призначено до розгляду на 19 травня 2020 року на 10:00 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» щодо надання публічної інформації у повному обсязі за запитом від 31 жовтня 2019 року та зобов`язано КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» надати ОСОБА_1 публічну інформацію у повному обсязі, згідно п. 3 запиту від 31 жовтня 2019 року на отримання публічної інформації про розмір заробітної плати ОСОБА_2 за період участі в тендерному комітеті КЗ «ЧОНД» та КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради». Дане рішення вступило в законну силу 08 лютого 2020 року (а.с. 7-8).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є встановлення наявності підстав для стягнення з КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» моральної шкоди та її розмір.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року, яке набрало законної сили 08 лютого 2020 року, визнано протиправною бездіяльність КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» щодо надання ОСОБА_1 публічної інформації.

Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача, заподіяної позивачу своєю частковою бездіяльністю.

При цьому, зі змісту приведеного рішення вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» є комунальним підприємством Черкаської обласної ради.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року фактично встановлено протиправною бездіяльність КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради», що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення виклав відповідні мотиви встановлення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, те, що запитувана інформація в повному обсязі не надана позивачу на час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду часткова бездіяльність відповідача у справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 1 000 грн, що є співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку відповідача немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси відповідача, який фінансується, зокрема, з місцевого бюджету, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу, а саме інтересу комунального підприємства.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 914/263/19, в якій, за твердженням скаржника, суд касаційної інстанції допустив у визначенні розміру моральної шкоди таку величину, як розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць завдання шкоди, то воно не заслуговує на увагу, оскільки постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.02.2020 у приведеній справі не містить посилання на застосування відповідних норм права, зокрема, які регламентують принцип визначення такого розміру, отже не є тим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду, який у відповідності до ч. 4 ст. 263 та ч. 2 ст. 416 ЦПК України підлягає врахуванню.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправильне визначення розміру моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції визначено розмір моральної шкоди відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦПК України та з урахуванням обставин справи.

Таким чином доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, були предметом розгляду суду, яким дана належна оцінка.

Крім цього, за пунктом 23 рішення Європейської комісії з прав людини від 18 липня 2006 року «Проніна проти України» (№ 2) (Заява №63566/00) визначено, що суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак