21.05.2020 Провадження №2/389/235/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року місто Знам`янка

Суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області Берднікова Г.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування рішення комісії по трудовим спорам,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Большаков Р.В., 29 квітня 2020 року звернувся до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 , в якій останній просить визнати незаконним та скасувати рішення комісії по трудових спорах від 13 квітня 2020 року №02/2020 АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Одеська залізниця» виробничого підрозділу служби локомотивного господарства «локомотивне депо Знам`янка» на його письмову заяву, яким відмовлено у нарахуванні і оплаті праці за час перебування у відрядженні у період з 2016 року по 2019 року включно та стягнути грошові кошти за вказаний період службових відряджень.

Під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, судом було встановлено, що дана позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 ЦПК України, а саме: за подання позовної заяви до суду не сплачено судовий збір з посиланням на п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»; у позовній заяві не зазначено ціни позову, не належно обґрунтовано заявлені позовні вимоги в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення комісії по трудових спорах, не зазначено обставин та доказів, на підставі яких позивач вважає, що відповідачем порушені його права.

Ухвалою суду від 04 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху на строк, який не може перевищувати десять днів з дня отримання позивачем ухвали та запропоновано позивачу з урахуванням обставин, наведених у мотивувальній частині даної ухвали, надати належним чином оформлену позовну заяву із зазначенням ціни позову, розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та сплатити судовий збір, сума якого має складати: за вимогу немайнового характеру - 840 грн. 80 коп., за вимогу майнового характеру - 1% від ціни позову, але не менше 840 грн. 80 коп., та не більше 10510 грн.

Ухвала про залишення заяви без руху отримана представником позивача 08 травня 2020 року та на усунення вказаних у ній недоліків, в частині невідповідності позовної заяви вимогам ст.175 ЦПК України, подано до суду позовну заяву в новій редакції, якою зрештою вказані судом недоліки так і не усунуто. А щодо несплати судового збору за подання даного позову до суду, зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій та на підтвердження цього надано відповідне посвідчення.

Проте суд, приймаючи до уваги статус позивача - учасник бойових дій, та зміст позовних вимог, переконаний, що за подання даної позовної заяви до суду позивачем все ж повинен бути сплачений судовий збір, виходячи з наступного.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Тобто пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII. У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг особам з інвалідністю внаслідок війни, визначено у статті 13 цього Закону.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень Закону № 3551-XII.

Вказані висновки про застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 545/1149/17.

Чинний на сьогодні ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що посвідчується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11 листопада 2015 року. До суду звернувся з метою захисту своїх прав, порушених під час перебування у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування рішення комісії по трудових спорах, стягнення грошових коштів за період службових відряджень.

Заявлені позовні вимоги не пов`язані з порушенням прав, наданих законом учаснику бойових дій, відтак відповідач ОСОБА_1 на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону № 3674-VI не звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви до суду.

За таких обставин, позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання даної позовної заяви до суду, сума якого має складати: за вимогу немайнового характеру - 840 грн. 80 коп., за вимогу майнового характеру - 1% від ціни позову, але не менше 840 грн. 80 коп. та не більше 10510 грн., як про це було зазначено в ухвалі суду від 04 травня 2020 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 176 ЦПК України, суд визначає, що у разі неможливості на даному етапі встановити точну ціну позову в частині позовних вимог майнового характеру, судовий збір належить сплатити у розмірі, що відповідатиме принаймні мінімальній ставці, згідно з положеннями Закону № 3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840 грн. 80 коп.).

Суд акцентує увагу заявника на тому, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Креуз проти Польщі») вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні.

Водночас, суд зауважує, що позивачу також необхідно усунути й решту недоліків, про які зазначено в ухвалі від 04 травня 2020 року і які фактично проігноровано, хоч представником позивача і подано позову заяву в начебто виправленій редакції.

Так, знову ж таки звертаємо увагу позивача, що позовна заява не містить належного обґрунтування в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення комісії по трудових спорах, не зазначено обставин та доказів, на підставі яких позивач вважає, що відповідачем порушені його права. Тобто позивач не зробив навіть спробу аргументувати суть порушення його прав, свобод, інтересів оскаржуваним актом, не навів мотивування незаконності оспорюваного акта.

Відповідно до пунктів 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною, а також в подальшому визначити межі позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене вище, те що позивач на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху надав суду нові докази, на підставі яких вважає, що його звільнено від сплати судового збору, та позовну заяву в новій редакції, а отже вважає, що недоліки позову таким чином ним усунуті, а також з метою не перешкодження заявнику у доступі до правосуддя, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали. При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.03.2020 у справі № 635/1259/19 (провадження № 61-489св20).

Також суд вважає за необхідне роз`яснити наступне.

Частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З положень статті 12 ЦПК України випливає, що заявник повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи наведене, за наявності підстав передбачених законом, заявник не позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням про відстрочення/ розстрочення або звільнення від сплати сплату судового збору із наведеними доводами та подати докази на їх підтвердження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.183,260, 353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування рішення комісії по трудовим спорам залишити без руху, для усунення недоліків строком десять днів з дня отримання позивачем ухвали.

Запропонувати позивачу надати належним чином оформлену позовну заяву з урахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині ухвали суду, а також сплатити судовий збір, на підтвердження чого надати документи, що підтверджують його сплату.

Банківські реквізити для зарахування судового збору до державного бюджету за звернення до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

ОТРИМУВАЧ КОШТІВ:

Знам`янське УК/м. Знам`янка/22030101

КОД ОТРИМУВАЧА (код за ЄДРПОУ): 38011312

БАНК ОТРИМУВАЧА: Казначейство України (ЕАП)

КОД БАНКУ ОТРИМУВАЧА (МФО): 899998

РАХУНОК ОТРИМУВАЧА: UA0011010

КОД класифікації доходів бюджету: 22030101

У разі невиконання вимог суду заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84,170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Дата складення ухвали 21 травня 2020 року.

Суддя Г.В. Берднікова