Справа № 162/270/20
Провадження № 2/162/122/2020
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Глинянчука В.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», «Приватбанк», Банк) звернулося до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 06 квітня 2020 року. У справі відкрито спрощене позовне провадження 13 квітня 2020 року. Перше судове засідання призначено на 19 травня 2020 року.

Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку.

Відповідач ОСОБА_1 у поданій суду заяві від 19 травня 2020 року просила розглянути справу у її відсутності, вказала, що позов не визнає повністю.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Судове рішення складено 19 травня 2020 року.

2.Стислий виклад позиції позивача.

АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву від 28 березня 2013 року, згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 2200 гривень.

Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які є публічною офертою, АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладенні Договору сторони керувались положеннями цивільного законодавства, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.3.2.3 Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у кредитора інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 1.3.1.9 Договору; у позичальника отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (пункт 1.2.3 Договору). Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання зобов`язань за даним Договором (пункт 1.5.2 Договору).

Згідно з пунктами 1.6.1, 1.6.2 Договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, Банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт Банку, SMS-повідомлення клієнтам про зімни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг або Тарифів Банку клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови пункту 2.1.5.4 Договору

Овердрафт (пункт 1.1.51 Договору) короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відповідач відповідно до пунктів 2.1.5.5, 2.1.5.7 Договору зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань у відповідності до пункту 2.1.5.6 Договору на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку.

Щодо становлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Згідно з пунктом 1.1.49 Договору мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань відповідача, які він щомісяця повинен сплачувати протягом терміну дії картки. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується у процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта.

Пунктом 2.1.12.7.2 договору передбачено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з пунктом 2.1.12.6.1 клієнт сплачує Банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування.

У разі невиконання відповідно до пункту 2.1.12.11 Договору Банк має право вимагати від боржника дострокового погашення своїх боргових зобов`язань.

Відповідач порушує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 17 березня 2020 року має заборгованість перед Банком на суму 14189,63 гривень, з яких 604,24 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 241,67 відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625; 12191,83 нарахована пеня; а також штрафи відповідно пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень -- фіксована частина, 651,89 гривень -- процентна складова.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102 гривні, пов`язані з оплатою судового збору.

У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 207, 509, 526, 527, 530, 610, 617, 634, 638, 642, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

3.Стислий виклад позиції відповідача.

ОСОБА_1 у заяві від 19 травня 2020 року вказала про своє повне невизнання позову. Будь-яких доказів на спростування вимог АТ «Приватбанк» відповідач не надала.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно із підписаною анкетою-заявою від 28 березня 2013 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку». Відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася з Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку.

Банком у вигляді таблиць подано розрахунки заборгованості за договором від 28 березня 2013 року, укладеним між «Приватбанком» та ОСОБА_1 , станом на 31 грудня 2015 року, 30 вересня 2019 року та 17 березня 2020 року.

Згідно із вказаними розрахунками на 31 грудня 2015 року заборгованість відповідача становила 1021,91 гривень, з яких 934,93 -- тіло кредиту, 81,47 відсотки на поточну заборгованість, 5,51 відсотки за прострочену заборгованість.

Станом на 30 вересня 2019 року Банком нараховано ОСОБА_1 12796,07 гривень кредитної заборгованості. Проте її складові суттєво змінилися: 604,24 гривні прострочене тіло кредиту, 9341,83 гривень пеня за прострочене зобов`язання, 2850 гривень нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень. При цьому відповідачем погашено 914,67 гривень поточного тіла кредиту, 150 гривень простроченого тіла кредиту, 1528,33 гривень пені.

Банк доводить, що станом на 17 березня 2020 року, заборгованість відповідача складала 14189,63 гривень, складовими якої є: 604,24 гривні заборгованість за простроченим тілом кредиту; 241,67 гривня відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625; 12191,83 гривня нарахована пеня; 500 гривень штраф (фіксована частина), 651,89 гривень штраф (процентна складова).

У відповідній виписці вказано про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 станом на 19 березня 2020 року та зазначено про дати, суми нарахування Банком складових заборгованості. У період з липня 2013 року по березень 2020 року Банк нарахував відповідачу відсотки за прострочений кредит, пеню, штрафи за прострочку, пеню за прострочку за кредитом на суму понад 100 гривень, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК.

АТ КБ «Приватбанк» також надано довідки з тарифів обслуговування кредитних карток «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». Кожен з вказаних видів кредитних карт має пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Позивачем також подано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» (ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https:// privatbank.ua/terms/).

Зазначений витяг зокрема містить пункти, які наведені судом у стислому викладі позиції позивача.

5. Норми права, які застосував суд.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції держава захищає права споживачів.

Частиною першою статті 1 ЦК встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другою статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом.

У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 634 ЦК встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла у момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України зокрема зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

6.Мотиви суду щодо позовних вимог.

У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд констатує, що позивачем не надано доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомилася та розуміла ОСОБА_1 при підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку».

У заяві-анкеті відсутні відомості про вартість кредиту: процентну ставку, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо. Вказаний документ не містить і строку повернення кредиту, яким видом чи типом кредитної картки користувалася відповідач тощо.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, вирішуючи питання про стягнення з відповідача вказаних Банком складових заборгованості, суд констатує наступне.

З наданих АТ КБ «Приватбанк» доказів слідує, що ОСОБА_1 користувалася коштами Банку, погашала борг, станом на 17 березня 2020 року кредитна заборгованість (поточне тіло кредиту) у неї відсутня.

Заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 604,24 гривень утворилась за рахунок овердрафту відповідно до Умов надання банківських послуг. Отже, прострочена заборгованість за кредитом не є складовою тіла кредиту, фактично --- це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором. Як уже було зазначено вище, «Приватбанк» не надав доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомилася та розуміла ОСОБА_1 при підписанні заяви 28 березня 2013 року.

Позивачем також не подано будь-якого обґрунтування стягнення з відповідача інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК.

Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правову позицію Верховного Суду, не підлягають до задоволення і вимоги Банку у частині стягнення відсотків на прострочений кредит, нарахованих позивачем пені та штрафів.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність повної відмови у позові.

7.Питання розподілу судових витрат.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив 2102 гривні судового збору, які у зв`язку з відмовою у позові не підлягають стягненню з відповідача.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд

ухвалив:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 14189 (чотирнадцяти тисяч ста вісімдесяти дев`яти) гривень 63 копійок кредитної заборгованості за договором від 28 березня 2013 року -- відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви, у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні -- залишити за позивачем акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення з врахуванням пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року.

Суддя В.Д. Глинянчук