Номер справи 623/2841/17
Номер провадження 6/623/25/2020
УХВАЛА

іменем України

15 травня 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської облстаі

в складі: головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря судового засідання Костенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) Туренко Євгенії про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник ОСОБА_1 , стягувач АТ КБ " Приватбанк",-

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2020 року державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) Туренко Є.С. звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , якою він спільно володіє з іншими особами, з метою подальшого звернення стягнення за виконавчим провадженням №56374816 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107600 гривень.

На обґрунтування своїх вимог державний виконавець посилається на те, що боржнику разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , але частка ОСОБА_1 не визначена, що унеможливлює виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості, однак при цьому майно боржника підлягає опису та реалізації.

Державний виконавець Туренко Є.С. просила подання розглядати без участі представника виконавчої служби.

Заінтересована особа ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні подання державного виконавця з тих підстав, що квартира була отримана її чоловіком ОСОБА_3 , а заборгованість стягується з її сина ОСОБА_1 .

Боржник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду подання повідомлялись належним чином, що не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, перевіривши обставини справи, приходить до наступного.

На примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) знаходиться виконавче провадження №56374816 з примусового виконання виконавчого листа № 623/2841/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107600 гривень.

Після відкриття виконавчого провадження за зазначеним виконавчим листом державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» вчинено низку виконавчих дій та встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №201689316 від 25 лютого 2020 року боржнику на праві приватної спільної сумісної власності разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого ІПЗ №1553 від 29 листопада 1995 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107600 гривень на теперішній час не виконано, оскільки не вирішене питання щодо належності боржнику частки майна у спільній сумісній власності з іншими особами.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За нормами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад:1) верховенства права;2) обов`язковості виконання рішень;3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;6) гласності та відкритості виконавчого провадження;7) розумності строків виконавчого провадження;8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців ( ст.2 Закону).

Отже, виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Враховуючи вказане на державну виконавчу службу, приватного виконавця покладено обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, з метою гарантування права особи на доступ до суду як такий.

Частина 6 статті 48 Закону «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною 1 статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За приписами статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість, на даний час не працює, відомості про джерела отримання доходів боржника немає та про їх наявність боржник не зазначає, а тому це є підставою про можливість визначити належну боржнику частку у спільному майні для подальшого погашення вказаної заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 534/795/14-ц.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким боржник ОСОБА_1 володіє спільно з іншими особами.

Доводи заінтересованої особи ОСОБА_2 суд не приймає до уваги, оскільки квартира АДРЕСА_2 належить також і боржнику ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Крім того, суд роз`яснює боржнику та заінтересованим особам що визначення частки майна не є тотожним зверненню стягнення на предмет майна, а лише знімає процесуальний фільтр для подальшого вчинення державним виконавцем дій, направлених на позитивне виконання судового рішення та задоволення інтересів стягувача.

Керуючись статтею 443 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Туренко ОСОБА_4 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник ОСОБА_1 , стягувач АТ КБ " Приватбанк" - задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру і вважати, що йому належить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

У відповідності до п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя М.П. Одарюк