Дата документу 07.05.2020
Справа № 2-3915/06
Провадження № 4-с/334/10/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі скаргу адвоката Мазуренко Сергія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мазуренко С.С. звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Києва Стужука Павла Петровича. В скарзі зазначив, що Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2- 3915/06 від 08.11.2006р. було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після отримання виконавчого листа стягувач пред`явила виконавчий документ до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя задля виконання, але так як скаржник добровільно виконував рішення суду та вчасно та без затримки сплачував аліменти, тому 29.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про повернення виконавчого документу №2-3915/06 від 08.11.2006р. без виконання у зв`язку з добровільною сплатою аліментів.

У травні 2019 скаржнику ОСОБА_1 стало відомо про те, що стягувачка звернулася до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва з заявою про відкриття виконавчого провадження і стягнення заборгованості по аліментах. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 22.05.2019 року з`ясувалось, що стягувачка 06.05.2019 року подала до виконання виконавчий лист №2-3915/06 від 08.11.2006р. щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь в інтересах неповнолітньої доньки. При цьому в своїй заяві послалась на те, що станом на 01.05.2019р. у нього виникла заборгованість за 100 місяців у зв`язку з постійною недоплатою аліментів. Однак, скаржник посилається на те, що справно та вчасно сплачував аліменти протягом всього часу після постановлення рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, що підтверджується квитанціями про сплату аліментів, брав участь у фізичному, інтелектуальному, моральному, культурному, соціальному та духовному розвитку дитини, окрім аліментів ще додатково допомагав своїй донці матеріально, постійно спілкувався з нею по телефону, так як проживає на значній відстані.

Тому, скаржник офіційно звернувся до Державного виконавця через свого представника з поясненням по виконавчому провадженню №59050779 на електрону адресу, натомість, 04.06.2019 року Державним виконавцем було вручено Довідку-розрахунок заборгованості по аліментах за проміжок часу з 01.01.2011 року по дату вручення довідки по заборгованості в сумі 774 362,46 грн.

Заявник вважає, що ОСОБА_2 ґрунтує свої вимоги на документах, які не відповідають дійсності та поганої якості, їх походження невідомо, при цьому держаний виконавець не перевіривши їх достовірність, розрахував заборгованість на власний розсуд. При цьому ним не було взято до уваги, що на момент 27.09.2016 року у ОСОБА_1 не було заборгованості перед стягувачкою, та вона сама забрала виконавчій документ з Дніпровського ДВС м. Запоріжжя та до травня 2019 року не пред`являла претензії чи вимоги до нього. При цьому Державним виконавцем неправомірно був накладений арешт на все майне Скаржника та розрахунок неправомірно зроблений згідно середньомісячної заробітної плати по м. Києву за весь цей період, хоча ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання в м. Києві тільки ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніде не працював, офіційної заробітної плати не отримував, в фонді по безробіттю на обліку не обліковується, тільки в лютому 2019 року став Фізичною особою підприємцем, а до цього все його майно було придбано за позичені в 2013-2015 роках грошові кошти.

Тому, адвокат звернувся до Територіального органу ДФС у Запорізькій області, із запитом чи видавалися копії податкових декларацій ОСОБА_1 , оскільки а ні платник податку ОСОБА_1 , а ні його адвокат Мазуренко С.С до Територіальних органів ДФС у Запорізькій області чи до будь-яких інших територіальних органів ДФС України із заявою про отримання копій податкових декларацій про майновий стан і доходи Клієнтаабо довідки не звертались. А також було доведено до відома, що Клієнт обліковується в ТУ ДФС у м. Києві, в ДПІ в Оболонському районі м. Києва. Згідно відповіді від 23.10.2019р. за вих: 17-3/365-04/1, встановлено, що начебто сам Ленінський суд м. Запоріжжя по справі № 2а-3915/06 звернувся до Вознесенського управління у м. Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області з запитом про надання інформації стосовно податку ОСОБА_1 . Згідно відповіді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019р. за вих: 17-3/365-04/1, останній не робив ніяких запитів до Вознесенського управління у м. Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області ані до будь яких інших органів ДПС України, з запитом про надання інформації стосовно податкових декларацій ОСОБА_1 . Згідно відповіді Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України від 23.10.19р. за вих: 17-3/365-04/1 підтверджується те, щоВознесенським управлінням у м. Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області було вчинено протиправні дії та перевищення службового становища. З даного приваду адвокат звернувся до Національного Антикорупційного Бюро України

Тому, адвокат скаржника не вбачає порушення ОСОБА_1 строків та розмірів сплати аліментів по виконавчому листу №2-3915/06 від 08.11,2006р просить суд визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стужука Павла Петровича, що виразилась у неправильному обрахунку заборгованості та не врахування доводів та пояснень Скаржника та його адвоката, а також у ненаданні обґрунтованого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 59050779.

Скаржник та його адвокат в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву про розгляд скарги без її участі, та просила скаргу задовольнити.

Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стужук П.П. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, пояснень чи заперечень по суті скарги суду не надав.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала сулу письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також письмові пояснення по суті скарги, в яких зазначила, що Скаржник у своїй скарзі заперечує проти наявності заборгованості зі сплати аліментів, аргументуючи тим, що стягувач забрала виконавчий лист з Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя та до травня 2019 року не пред`являла його до виконання, у нього начебто відсутня заборгованості по аліментах та посилається, як на докази на квитанції про сплату ним аліментів. Однак така позиція є маніпуляцією обставин справи та вводить суд в оману, оскільки у 2016 р. виконавча служба м. Запоріжжя розіслала усім хто сплачує аліменти, та не звітує перед виконавцями про сплату, листи в яких було написано, що на усе майно накладається арешт, та буде вилучено для погашення боргу. Про цей лист їй було невідомо, доки до неї не звернулася мати ОСОБА_1 , яка дуже попросила написати заяву про відсутність претензій до скаржника, запевняла що у нього складно з роботою, що аліменти платить скільки може, та на той момент у 2016 р. від нього надходило 500 грн. щомісячно. Скаржник рішення суду про стягнення аліментів жодного разу не виконав в повному обсязі. Весь час, починаючи з дати присудження аліментів, ОСОБА_1 не працював, перераховував аліменти у сумі, яка не відповідала розміру 1/4 частини середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Про те, що на той момент у Скаржника було придбано вже три квартири у м. Києві на Оболоні, вона не знала, цей факт ним приховувався.

Зазначила, що 27.09.2016 року вона дійсно забрала виконавчий документ з Дніпровського ВДВО. м. Запоріжжя.

Також, ОСОБА_2 зазначила, що пояснення скаржника про те, що він приймав участь у всіх сферах життя доньки та допомагав матеріально окрім сплати аліментів, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 зовсім не цікавиться життям доньки. За 13 років роздільного проживання з дитиною зробив всього два дешевих подарунки. Навіть, коли донька була у лікарні, він не знайшов часу провідати дитину, та всі витрати по лікарні вона сплачуваласама. У школі за 11 років був один раз на першому дзвонику в першому класі. Бачаться тато з донькою дуже рідко один раз в 1-1,5 роки, на цих зустрічах, ОСОБА_1 замість спілкування з дитиною, говорить негативні речі про її матір. На рішення дитини вступати до вищого закладу, він сказав, що це амбіції ОСОБА_2 , які вона повинна оплачувати сама.

У квітні 2019 р. ОСОБА_2 була присутня у судовому засіданні по цивільній справі за позовом цивільної дружини ОСОБА_1 до нього у якості свідка з її сторони. Вона звернулася до ОСОБА_2 на початку 2019 року з цим проханням, тому що Скаржник відмовляється від спільного життя з нею і стверджує, що вони були просто друзями, що є неправдою, оскільки вони проживали однією сім`єю протягом 11 років без реєстрації шлюбу. Таким чином вона дізналась від другої дружини, що в ОСОБА_1 є чотири квартири у м.Києві, які придбані за 2012-2017 роки. Всі вони зареєстровані на Скаржника,що підтверджується реєстром. На всі 4 квартири, поки проходить розгляд справи з його другою дружиною накладено арешт. Для того, щоб довести у суді з другою дружиною, що саме він придбав самостійно ці квартири, ОСОБА_1 задекларував свій дохід у квітні 2019 року за 2011- 2015 роки на суму 2,5 млн. грн., та як доказ пред`явив ці декларації. Після цього засідання, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 та запропонував придбати квартиру для доньки, та самскинув їй ці декларації. З цими деклараціями вона звернуласьдо виконавчої служби м. Києва, за місцем прописки Скаржника, та у травні 2019 року та додала виписки з банків за всі роки сплати аліментів. Всі 4 квартири в Києві Скаржник здає в оренду, та заробляє надаючи послуги з татуювання. В суді зі своєю другою дружиною він розповідає, що він заможній чоловік, а в виконавчій службі жаліється, що нічого не має. Отже, враховуючі, що Скаржник задекларував свій дохід у квітні 2019р. за 2011-2015 роки, на суми з яких аліменти одержані не були, тому в своїй заяві до виконавчої служби м. Києва вона вказала 100 місяців заборгованості по аліментам. При здійсненні розрахунку заборгованості були взяті до уваги та обчислені усі квитанції про сплату аліментів скаржником за вказаний період, а усього на суму 35141,14 грн. Таким чином, заборгованість за цей період, з урахуванням раніше сплачених сум, становить 154 380,82 грн. При розрахунку заборгованості були взяті до уваги і обліковані інші види доходу, а саме дохід від здавання в оренду нерухомого майна, та задекларовані доходи згідно податкових декларацій за 2011-2015 роки. Сумма 1/4 частини від цих видів доходу становить 584 840,50 грн. Усього ж заборгованість складає 739 221,32 грн. Таким чином, державний виконавець зробив розрахунок заборгованості по аліментам у відповідності до вимог Сімейного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, розглянувши скаргу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по цивільній справі № 2-3915/06 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за яким з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.9).

Після отримання виконавчого листа стягувач пред`явила виконавчий документ до Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя на виконання.

29.09.2016 року стягувачка звернулась з заявою про повернення виконавчого документу №2-3915/06 від 08.11.2006р. без виконання у зв`язку з добровільною сплатою аліментів (а.с.110, 143).

27 вересня 2016 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Вербицькою Л.Г. було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за її заявою про повернення виконавчого документа без виконання у зв`язку із добровільною сплатою аліментів, яку разом з виконавчим документом було надіслано під супровідний лист № 35153 від 27.09.2016р. ОСОБА_5 (а.с.13,109,145).

Стягувачка ОСОБА_4 30.06.2007 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_7 », який було розірвано 27.05.2010р., а в подальшому, 15.06.2018р. вона уклала шлюб з ОСОБА_8 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_9 » (а.с.99-103).

Скаржник зазначає, що починаючи з 2006 року до моменту відкликання ОСОБА_2 виконавчого листа з Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, він регулярно сплачував аліменти на дитину, заборгованості по аліментам не мав, що і стало причиною повернення виконавчого документа стягувачу, а також надав копії квитанцій про сплату аліментів за весь період часу включно до серпня 2019 року (а.с.15-46,146-150).

Також, на підтвердження того, що ОСОБА_1 сплачував аліменти на користь ОСОБА_10 добровільно та не мав заборгованості по аліментам на момент її звернення до Дніпровського ВДВС із заявою про повернення виконавчого документу, скаржником було надано Лист № 711/3 від 04.09.2019р. начальника відділу Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, отриманий на запит адвоката Мазуренка С.С. (а.с.108,142).

Однак, в травні 2019 року йому стало відомо, що стягував ОСОБА_2 пред`явила до виконання в Оболонський ВДВС м. Києва, за місцем його реєстрації, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виданий 08.11.2006р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя за рішенням № 2-3915/06, та старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Стужуком Павлом Павловичем 11.05.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59050779 (а.с.14).

У відповідь на пояснення адвоката Мазуренка С.С. в інтересах ОСОБА_1 по вищевказаному виконавчому провадження, державним виконавцем було надано Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 03.06.2019р., згідно якого за період з січня 2011 року по квітень 2019 року включно заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складає 774 362,46 грн. (з яких 189 521,96 грн. це заборгованість за виконавчим листом та 584 840,50 грн. 1/4 частина доходу від здавання в оренду нерухомого майна та задекларованих в податкових деклараціях доходів), та з урахуванням добровільно сплачених ним 35 141,14 грн., заборгованість станом на 01.05.2019 року становить 739 221,32 грн.(а.с.47-54).

Вказаний розрахунок державним виконавцем було здійснено на підставі податкових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_1 , надані стягувачкою ОСОБА_2 , при цьому суму добровільно сплачених ОСОБА_11 аліментів державний виконавець розрахував відповідно наданих ОСОБА_2 виписок руху коштів на її банківському рахунку, відкритому в АТ «Приватбанк» (а.с.68-72,77-96,121-130)

Крім того, державним виконавцем було нараховано 584 840,50 грн. - 1/4 частина доходу від здавання в оренду нерухомого майна та задекларованих в податкових деклараціях доходів, а саме ОСОБА_1 на праві власності належить чотири квартири в м. Києві, придбані нив в період з 2012 по 2015 роки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.73-76).

Натомість, адвокатом скаржника Мазуренком С ОСОБА_12 С. надано суду копію відповіді ГУ ДФС у м. Києві №98647/1/26-15-13-04-20 від 29.08.2019р. про анулювання, як таких, що подані помилково, податкових декларацій про майновий стан і доходи № НОМЕР_1 за 2011р., № НОМЕР_2 за 2012р., № НОМЕР_3 за 2013р., № НОМЕР_4 за 2014р. від 12.04.2019р. та № 52361 за 2015р. від 11.04.2019р., на які посилається стягувачка ОСОБА_2 та державний виконавець у своїй Довідці-розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.140).

А також, адвокатом скаржника надано суду відповідь Вознесенівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДПС у Запорізькій області № 1190/08-01-05-07від 30.10.19р., згідно якої Ленінський суд м. Запоріжжя по справі № 2а-3915/06 звернувся до Вознесенського управління у м. Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області з запитом про надання інформації стосовно ОСОБА_13 щодо розміру отриманих ним доходів за період 2011-2015рр. (а.с.184).

Згідно відповіді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019р. за вих: 17-3/365-04/1, згідно матеріалів справи № 2-3915/06 та відповідно до обліково-статистичної картки «Д-3», суд не робив ніяких запитів до Вознесенського управління у м. Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області та не звертався із запитом про надання інформації стосовно податкових декларацій ОСОБА_1 до будь-яких інших органів ДПС України (а.с.188-189).

Згідно відповіді Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України за № 44067/6/99-99-22-11-15 від 12.11.19р., Вознесенським управлінням у м. Запоріжжя ГУ ДПС у Запорізькій області були надані належним чином завірені копії податкових декларацій про майновий стан та доходи ОСОБА_1 (а.с.191).

Крім того, скаржником та його адвокатом на підтвердження дійсного майнового стану скаржника було надано податкову декларацію платника єдиного податку - ФОП за 2019 рік (а.с.171-174).

Згідно із ст. 1Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Згіднодо ч.ч. 3, 4, 8ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження»,визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, саме державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В разі, якщо сторона виконавчого провадження фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодорозміру заборгованості, який вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Дійсно, ефективне і своєчасне виконання судових рішень неможливе без надання виконавцеві повноважень щодо застосування санкцій доборжників, які умисно не виконують судові рішення й законні вимоги виконавця.

Як встановлено судом, на момент звернення стягувачки ОСОБА_10 до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя в 2016 році із заявою про повернення виконавчого документа у зв`язку із добровільною сплатою ОСОБА_1 аліментів на дитину, у нього не було заборгованості по аліментам, що також підтверджується довідкою №711/3 від 04.09.2019р. начальника відділу Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя. Отже, державним виконавцем на виконання вимог чинного законодавства було проведено перевірку майнового стану боржника ОСОБА_1 , наявності у нього майна, та станом на 2016 рік не виникло сумнівів щодо наявності законних підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Натомість, державним виконавцем Оболонського ВДВС м. Києва, зі слів позивачки та наданих нею документів, без з`ясування джерел їх отримання, було відкрито виконавче провадження та нараховано заборгованість за період часу з 2011 року по 2019 рік, не приймаючи до уваги надані ОСОБА_1 квитанції про добровільну оплату ним аліментів на користь ОСОБА_5 та ігноруючи Постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, ОСОБА_14 про повернення виконавчого документа у зв`язку із добровільною сплатою ним аліментів та відсутністю у ОСОБА_1 станом на 27.09.2016 року заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч.2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Державний виконавець Стужук П.П., у розрахунках заборгованості (Довідці-розрахунку) від 03 червня 2019 року по виконавчому проваджені №59050779 керувався вимогами ст. 195 СК України (щодо середньої заробітної плати по м. Київ з 01.01.2011 року, хоча достовірно знав з пояснень по виконавчому проваджені, про те що скаржник мешкає в Києві з кінця 2013 року) та дійшов висновку про те, що заборгованість Скаржника по аліментам за період з 01 січня 2011 року по 03 червня 2019 року станом на 03 червня 2019 року становить 739 221 грн. 32 коп.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» значення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця вказана норма про щомісячне обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів діє з 05 жовтня 2016 року (із набранням чинності Закону України від 02 червня 2016 року № 14040-VІІ «Про виконавче провадження»). Аналогічна позиція викладена в Ухвалі від 01.04.2019 по справі № 708026/18 Касаційного цивільного суду Верховного суду.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ч. 1 ст.194 СК України, яка діяла до 28 січня 2018 року, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до ч. 1ст. 194 СК України і посилено відповідальність платника аліментів в частині їх стягнення за минулий час з трьох до десяти років.

Згідно чинної редакції ч. 1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначалось поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Отже нарахована державним виконавцем заборгованість стосується періоду з січня 2011 року по серпень 2018 року, в який діяла норма СК України в тій редакції, яка передбачала стягнення аліментів за минулий час не більше як за три роки, а тому саме ця норма підлягає застосуванню в цій справі в силу вимог ст. 58 Конституції України.

Будь-які докази на підтвердження розшуку боржника чи перебування його за кордоном в матеріалах справи відсутні.

Крім того, державним виконавцем не враховано заява ОСОБА_15 від 27.10.2016 року, щодо повернення виконавчого листа щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 у зв`язку з добровільною сплатою аліментів та Постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя, ОСОБА_14 про повернення виконавчого документа у зв`язку із добровільною сплатою ОСОБА_1 аліментів та відсутністю у ОСОБА_1 станом на 27.09.2016 року заборгованості по аліментам.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Державним виконавцем суду не було надано доказів того, що проведені ним розрахунки не базуються виключно на поясненнях стягувачки ОСОБА_10 та наданих нею документах з сумнівним джерелом їх походження, а є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами. Більш того, державний виконавець взагалі не з`явився за викликом суду та не надав суду будь-яких пояснень чи заперечень по суті скарги.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, при наявності спору щодо розміру заборгованості за аліментами, заявник має право звернутись до суду з відповідною заявою у порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 12-13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, а саме необхідно визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва. Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стужука Павла Петровича, щодо розрахунку заборгованості у виконавчому провадженню №59050779.

Керуючись ст.ст.447-453, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката Мазуренко Сергія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Києва задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва. Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стужука Павла Петровича, щодо розрахунку заборгованості у виконавчому провадженню №59050779 за виконавчим листом Ленінського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-3915/06 від 08.11.2006р.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.