Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-424/11
Провадження № 4-с/711/22/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі: Слабко Ю.М.

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1

приватного виконавця Недоступ Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форінт» на дії приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича. Заінтересована особа (боржник): ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги вказує, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича перебуває виконавче провадження №60838569 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-424/2011 від 01.06.2011 року про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором №010/02-2/223/01-08 від 12.02.2008 року, укладеним в рамках Генеральної угоди №010/02-2/223-08 від 12.02.2008 року, та Кредитним договором №014/02-2/535/01-08 від 10.04.2008 року, укладеним в рамках Генеральної угоди №014/02-2/535-08 від 10.04.2008 року, в загальній сумі 206908,92 дол. США, що еквівалентно 1655354 грн. 12 коп.

Право вимоги за вказаними зобов`язаннями ТзОВ «ФК «Форінт» набуло згідно Договору від 11.04.2018 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «ФК «Форінт».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2018 року замінено кредитора (стягувача) за виконавчим листом № 2-424/2011 від 01.06.2011 року, визнано ТзОВ «ФК «Форінт» кредитором (стягувачем) за зобов`язаннями ОСОБА_2 .

В ході примусового виконання вищезазначеного рішення, приватним виконавцем Недоступом Д.М. 12.02.2020 року проведено опис та арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 89,7 кв.м., що на праві власності належить ОСОБА_2

17.02.2020 року постановою приватного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості описаної та арештованої квартири.

20.02.2020 року ТзОВ «ФК «Форінт» направлено приватному виконавцю клопотання про передачу описаного та арештованого майна на реалізацію (в порядку визначеному ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»), після отримання звіту про оцінку та повідомлення сторін виконавчого провадження № 60838569 про вартість об`єкту нерухомості.

26.02.2020 року ТзОВ «ФК «Форінт» отримано відповідь приватного виконавця, згідно якої останній відмовив Іпотекодержателю - ТзОВ «ФК «Форінт» у передачі на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у межах виконавчого провадження № 60838569, оскільки у зазначеній квартирі зареєстровані неповнолітні діти, а службою у справах дітей не надано дозвіл на її реалізацію.

Вважає дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. незаконними та такими, що грубо порушують інтереси стягувача - ТзОВ «ФК «Форінт», оскільки неповнолітні діти на момент передачі квартири в іпотеку не були в ній зареєстровані та не мали ні права власності, ні права користування нею. Крім того, боржниця зобов`язувалася не обтяжувати предмет іпотеки зобов`язаннями з боку третіх сторін, без згоди на це Іпотекодержателя.

Також просить врахувати, що малолітні діти не являються дітьми боржниці - ОСОБА_2 , а описана та арештована квартира не є єдиним житлом боржниці, оскільки вона є власником ще квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 56,7 кв.м.

А тому, просить: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича, в рамках виконавчого провадження № 60838569, щодо відмови від проведення необхідних заходів для примусової реалізації квартири за адресою; АДРЕСА_1 , загальна площа - 89,7 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 ; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області. Недоступа Дмитра Миколайовича, в рамках виконавчого провадження № 60838569, провести усі необхідні заходи щодо примусової реалізації нерухомого майна квартири, що розташована адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,7 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 , зокрема, передати арештоване майно на реалізацію, без попередньої згоди органів опіки та піклування.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник скаржника ТзОВ «ФК «Форінт» - ОСОБА_1 . скаргу підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні приватний виконавець Недоступ Д.М. просив відмовити в задоволенні скарги, зіславшись на її безпідставність. Також пояснив, що вважає свої дії законними та такими, що відповідають вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року та Закону України «Про охорону дитинства».

В судове засідання зацікавлена особа (боржник) ОСОБА_2 не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день час та місце розгляду скарги повідомлялася в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_1 , приватного виконавця Недоступ Д.М., дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича перебуває виконавче провадження №60838569 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-424/2011 від 01.06.2011 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «Форінт» заборгованості за Кредитним договором №010/02-2/223/01-08 від 12.02.2008 року, укладеним в рамках Генеральної угоди №010/02-2/223-08 від 12.02.2008 року, та Кредитним договором №014/02-2/535/01-08 від 10.04.2008 року, укладеним в рамках Генеральної угоди №014/02-2/535-08 від 10.04.2008 року, в загальній сумі 206908,92 дол. США, що еквівалентно 1655354 грн. 12 коп.

Згідно із Іпотечним договором 776 від 12.02.2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) ТзОВ «ФК «Форінт» (новий кредитор), та ОСОБА_2 , у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», виступає нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 89,7 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Право вимоги за вказаними зобов`язаннями ТзОВ «ФК «Форінт» набуло згідно Договору від 11.04.2018 року та Договору відступлення прав за іпотечними договорами від 11.04.2018 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «ФК «Форінт».

Відповідно до постанови від 12.02.2020 року приватним виконавцем Недоступом Д.М. здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника за адресою: АДРЕСА_1 при виконанні виконавчого провадження №60838569 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-424/2011 від 01.06.2011 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «Форінт» заборгованості в загальній сумі 206908,92 дол. США, що еквівалентно 1655354 грн. 12 коп.

17.02.2020 року постановою приватного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості описаної та арештованої квартири.

Згідно довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 24.12.2019 року вих. №28132-01-10 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.01.2020 року приватний виконавець Недоступ Д.М. звернувся до Служби у справах дітей Черкаської міської ради із листом про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна право користування яким мають неповнолітні діти, а саме квартири АДРЕСА_3 .

Листом від 30.01.2020 року, вих. № 492 Служба у справах дітей Черкаської міської ради відмовила у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо житла, прав користуванням яким мають неповнолітні діти, в зв`язку з тим, що батьки малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до служби із відповідними заявами не зверталися.

20.02.2020 року ТзОВ «ФК «Форінт» звернулося до приватного виконавця Недоступ Д.М. із клопотанням про передачу описаного та арештованого майна на реалізацію (в порядку визначеному ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»), після отримання звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_3 та повідомлення сторін виконавчого провадження № 60838569 про вартість об`єкту нерухомості.

Листом від 26.02.2020 року, вих. №405 приватний виконавець Недоступ Д.М. повідомив ТзОВ «ФК «Форінт» про відсутність підстав для передачі квартири АДРЕСА_3 на реалізацію, оскільки у вказаній квартирі зареєстровані малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а Службою у справах дітей Черкаської міської ради не надано дозволу на реалізацію даної квартири.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 33 та статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Передбачена можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що при здійсненні виконавчого провадження про задоволення вимог кредитора за рішенням суду про стягнення коштів з боржника, виконавець вправі вжити дії про задоволення цих вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо такі вимоги забезпечені саме цим, обтяженим іпотекою, майном, що й має місце в даній справі.

Вказане відповідає положенням ст. 12 Закону України «Про іпотеку» про невиконання боржником зобов`язань як підстава для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з нормами Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки в ході виконання рішення суду, шляхом продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням рішення суду (виконавчого напису), а тому згода органу опіки та піклування не реалізацію квартир, будинків з аукціону в процесі виконання рішення суду (виконавчого напису) не обов`язкова.

Щодо посилань приватного виконавця на неможливість задоволення заяви стягувача та відмови Служби у справах дітей Черкаської міської ради у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, в зв`язку з реєстрацією у зазначеному будинку неповнолітніх дітей на підставі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», пункту 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 суд зазначає, що такі дії органів державної виконавчої служби порушують принцип обов`язковості судових рішень, зачіпають інтереси стягувача, суперечать законодавству України та сформованій судовій практиці.

В п. 44 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено про те, що, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Тому при вирішенні таких спорів необхідно враховувати, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

У даній справі судом встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент укладення Іпотечного договору не мали права користування квартирою АДРЕСА_3 , оскільки народилися вже після укладення Іпотечного договору. А саме Іпотечний договір був укладений 12.02.2008 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, згідно п. 4.1.4 Іпотечного договору № 776 від 12.02.2008 року Іпотекодавець ОСОБА_2 зобов`язалася не обтяжувати предмет іпотеки зобов`язаннями з боку третіх сторін, без згоди не це Іпотекодержателя. Однак всупереч цьому Іпотекодавець ОСОБА_2 , усвідомлюючи наслідки та будучи повідомленою про умови та обов`язки згідно Іпотечного договору зареєструвала у вищевказаній квартирі малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з цим будь-які дії, вчинені без згоди Іпотекодержателя після укладення договору іпотеки, а саме реєстрація неповнолітніх дітей в квартирі АДРЕСА_3 не є обставиною, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказані дії боржника ОСОБА_2 можуть свідчити про те, що вона намагається ускладнити виконання свого зобов`язання перед кредитором, забезпеченого іпотекою, шляхом надання права користування предметом іпотеки неповнолітнім особам.

Крім того, суд враховує, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітнім дітям, не потрібен. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду.

Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/4494/13-ц та від 27.06.2018 року у справі №367/2506/15-ц.

У світлі порушених у скарзі на дії приватного виконавця питань (оспорення неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із зареєстрованим там місцем проживання неповнолітніх осіб), суд вважає, що сама по собі вказана обставина не може слугувати перешкодою для виконання рішення суду, що набрало законної сили.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неправомірність дій приватного виконавця Недоступ Д.М., які полягають у відмові у передачі на реалізацію квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , та вважає за необхідне зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича в межах виконавчого провадження №60838569 провести всі необхідні дії щодо примусової реалізації квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 89,7 кв.м., яка належить ОСОБА_2 , зокрема передати її на реалізацію без попередньої згоди органів опіки та піклування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форінт» на дії приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича задовольнити.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Дмитра Миколайовича в межах виконавчого провадження №60838569 провести всі необхідні дії щодо примусової реалізації квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 89,7 кв.м., яка належить ОСОБА_2 , зокрема передати її на реалізацію без попередньої згоди органів опіки та піклування.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складений 18.05.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко