Справа № 199/909/20
(2/199/983/20)
РІШЕННЯ

іменем України

06.05.2020

м. Дніпро

справа №199/909/20

провадження № 2/199/983/20

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування вимог посилався на те, що 14.01.2017 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір позики № 121341 в електронній формі, згідно якого останньому надано грошові кошти в сумі 1000,00 грн. строком на 8 днів. Проте, ОСОБА_1 умов договору не виконав, внаслідок чого заборгованість відповідача за договором перед позивачем складає 42439,00 грн., з яких 1000,00 грн. - основний борг; 20862,00 грн. - заборгованість по відсотках, 20577,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 42439,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 27 лютого 2020 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06 травня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачем подано відзив в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач жодного договору з ТОВ «ВЕЛЛФІН» не підписував.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, зареєстрованою як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з визначеним основним видом діяльності - кредитування, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.6,7).

На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «Веллфін» від 27.10.2015, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача http://creditup.com.ua.

За умовами пунктів 6.10., 6.11., 6.12. Правил товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

На підтвердження позовних вимог до позовної заяви додано копію документу, під назвою «Договір позики №121341 від 14.01.2017», із зазначенням сторін: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 (а.с.19-23).

На останньому аркуші вищезазначеного документу у графі «Позикодавець» міститься друкований запис «Директор ТОВ «ВЕЛЛФІН» Веселий І.О. Електронний підпис/ (аналог власноручного підпису)», а у графі «Позичальник» крім ідентифікуючих даних ОСОБА_1 друкований запис «Електронний підпис / (аналог власноручного підпису)». Будь-яких автентичних (рукописних) підписів осіб у цьому документі не міститься, сам документ не є завіреним належним чином.

Також, до позову додано «Довідку щодо заборгованості за договором №121341 від 14.01.2017», згідно з якою заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 42 439,00 грн., з яких заборгованість за основною сумою позики складає 1 000,00 грн., заборгованість за відсотками 20 862,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 20 577,00 грн. (а.с.24).

Відповідно до копії Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016, укладеного між ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» з однієї сторони, та ТОВ «ВЕЛЛФІН» з другої сторони, ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» зобов`язалася, в тому числі, організувати обробку та авторизацію банками-емітетнами, платіжними організаціями платіжних систем транзакцій по платіжних операціях, а також по операціях з зарахування коштів шляхом переказу на банківські карти (а.с.25-27).

Позивачем також додано копію заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua, проте, вона не містить будь-яких підписів. Крім того, фото, ймовірно особи, яка подала таку заявку, є неналежної якості, а фото паспорту не дозволяє відтворити жодне слово або символ (а.с.15-18).

Судом встановлено, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» не містять будь-яких відміток, у тому числі підписів, про ознайомлення з ними відповідача (а.с.8-14).

Відповідно до розділу 2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» датою укладення договору позики є день перерахування грошової суми позики на банківський рахунок позичальника.

Також зазначено, що невід`ємною частиною договору позики є Графік розрахунку, що містить детальний опис сукупної вартості позики з врахуванням процентів за використання позики з зазначенням строку платежу.

Інші додані до позову документи, а саме: копія виписки з ЄДРПОУ та Свідоцтво про реєстрацію ТОВ «ВЕЛЛФІН» не стосуються предмету позову стягнення заборгованості з відповідача за договором позики №121341 від 14.01.2017, а підтверджують цивільну процесуальну правоздатність позивача.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.1954 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів).

Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи;

Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України.

Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №680.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Статтею 11 цього Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів отримання та використання ОСОБА_1 будь-яким чином одноразового ідентифікатора при укладенні договору позики, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Зокрема, копія заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua не містить підтвердження її підписання у будь-якій формі відповідачем.

Крім того,з наданих позивачем доказів не вбачається, що сайт https://creditup.com.ua є інформаційно-телекомунікаційною системою позивача.

Отже, недоведеною є та обставина, що саме позивачем було висловлено пропозицію укласти договір позики.

Будь-яких доказів того, що відповідач ознайомлений та приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», не надано.

Позивачем також не доведено, що ним виконано положення розділу 6 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», а саме перераховано грошову суму позики саме на банківський рахунок позичальника.

Зокрема, у наданих доказах відсутні відомості про те, який рахунок належить відповідачу, та на який зроблено перерахування.

Зазначення у копії заяви «Банковская карта НОМЕР_1 » не ідентифікує банківський рахунок позичальника. Також позивачем не зазначено банківський рахунок, на який зроблено перерахування.

Оскільки копія Договору позики №121341 від 14.01.2017 не містить будь-яких підтверджень того, що з ним був ознайомлений відповідач та він висловив свою згоду на його умови, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено волевиявлення відповідача на укладення цього договору.

Графік розрахунку не містить будь-яких відміток про те, що відповідач ознайомлений та погоджується із ним.

При цьому, суд звертає увагу на те, що графік визначає суму до сплати процентів у розмірі 163,00 грн., утім, позивач нарахував заборгованість по відсотках у сумі 20 862,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками у графіку розрахунку до Договору взагалі відсутня, тоді як позивач нараховує 20 577,00 грн.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставини передачі грошових коштів ОСОБА_1 , а також, що між позивачем та відповідачем виникли зобов`язальні правовідносини позика.

Довідка щодо заборгованості за договором №121341 від 14.01.2017 не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем договору №121341 від 14.01.2017 та отримання у зв`язку з цим договором відповідачем від позивача коштів.

З урахуванням викладеного, позивачу ТОВ «ВЕЛЛФІН» слід відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст рішення суду складено 12 травня 2020 року.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження - вулиця Героїв Севастополя, будинок 48 в м. Києві, 03061.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя О.Б.Подорець