справа №176/462/20
провадження №2/176/297/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

13 травня 2020 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.

за участю секретаря судових засідань Яценко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, цивільну справу № 167/462/20 за позовом ОСОБА_1 (зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

26.03.2020 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 11 год. 00 хв. 22 квітня 2020 року.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22.04.2020 року судовий розгляд справи відкладено на 13.05.2020 року на 09 год. 30 хв., у зв`язку з першою неявкою сторін.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування квартири від 22.12.2000 року, посвідченому державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. за реєстраційним номером 4133. Право власності на квартиру зареєстровано в КП «Жовтоводське БТІ» 29.12.2000р.

В зазначеному вище житловому приміщенні вона зареєстрована та проживає з березня 1995 року. Окрім неї, в квартирі зареєстровані: колишній чоловік - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та брат колишнього чоловіка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Приблизно з січня 2013 року відповідач ОСОБА_2 забрав свої речі та добровільно покинув квартиру виїхавши за межі міста.

З зазначеного часу і до сьогоднішнього дня відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні, не користуються ним, як житловою площею, витрати на утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ніякого майна відповідача у квартирі немає. Фактично його реєстрація за даною адресою носить суто формальний характер. На даний час реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні належною нею квартирою, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням його реєстрації, що позначається на її матеріальному стані.

Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 13.05.2020 року на 09 год. 30 хв. не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за наявними матеріалами справи. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.

13.05.2020 року о 09-30 год. відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно. Відповідачу ОСОБА_2 відповідно до вимог ЦПК України, за місцем реєстрації останнього, були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, судова повістка. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /адреса місця реєстрації відповідача/. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Таким чином, в силу вимог вказаної норми Закону, відповідач вважається належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання. Відзив на позов відповідач не подав.

Судом дотримані вимоги ст.131 ЦПК України, які регламентують, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідача на підставі письмових доказів, які є у справі.

За вказаних обставин суд, враховуючи заяву позивача, постановив, відповідно ст. 280 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири від 22.12.2000 року, зареєстрованого в органах державної реєстрації нерухомого майна - Жовтоводським бюро технічної інвентаризації 29.12.2000 року /а.с.7/. Квартира складається з 2-х кімнат /а.с.8-9/.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 05.05.2014 року на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області /а.с.6/.

В зазначеному вище житловому приміщенні зареєстрована та проживає позивачка з березня 1995 року. Окрім неї, в житловому приміщенні зареєстровані: колишній чоловік - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та брат колишнього чоловіка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Приблизно з січня 2013 року відповідач ОСОБА_2 забрав свої речі та добровільно покинув квартиру виїхавши за межі міста.

Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 05.03.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з січня 2013 року фактично у квартирі АДРЕСА_2 не проживає./а.с.11/

З зазначеного часу і по день розгляду справи відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні, не користуються ним, як житловою площею, витрати на утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ніякого майна відповідача у квартирі немає. Фактично його реєстрація за даною адресою носить суто формальний характер.

На даний час реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні належною позивачу квартирою, оскільки остання вимушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням його реєстрації, що позначається на її матеріальному стані.

ОСОБА_2 в судовому порядку безвісті відсутнім або померлим не визнавався, житлове приміщення залишив добровільно, будь-яких перешкод у користуванні житлом позивач йому не чинила, а відповідач, в свою чергу, з цього питання до суду або до правоохоронних органів не звертався.

У зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11).

Враховуючи те, що відповідач не є власником житла, понад один рік без поважних причин у спірній квартирі не проживає, оплату житлово - комунальних послуг не здійснює, витрати по утриманню квартири не несе, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір віднести за рахунок позивача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 29, 317, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст.12,13,81,128,247,258,259,263-265,268,273,274,279,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку , встановленому ЦПК України в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні ст.ст.354,284 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 13.05.2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Суддя