КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6622/2020
справа №753/6692/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Трусової Т.О.

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

встановив:

В березні 2019 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_1 12125,74 грн. збитків в порядку регресу, 768,40 грн. витрат на оплату судового збору та 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 2015 року сталася ДТП за участю автомобіля Opel, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля Renault, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Opel була застрахована у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно із полісом №АІ/5076578.

В свою чергу автомобіль Renault був застрахований у ПрАТ "Страхова компанія`АХА Страхування" згідно із договором добровільного страхування та потерпілому була виплачена сума в розмірі 16406,92 грн.

ПрАТ "Страхова компанія`АХА Страхування" звернулось із регресною вимогою до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та останньою було сплачено 13125,74 грн.

Позивач вказує, що оскільки згідно із статтею 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ОСОБА_1 не повідомив про страховий випадок, в нього виник обов`язок по сплаті відшкодованих збитків.

05 лютого 2019 року між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги, згідно із яким останній набув право вимоги до ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 збитки в порядку регресу в сумі 12125,74 грн. та судові витрати в сумі 2268,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на пропуск позовної давності.

Щодо договору про відступлення права вимоги зазначає, що оскільки договір передбачає оплату за відчужене право вимоги, то таке фактично є фінансуванням, а відтак договір має ознаки факторингу і позивачем не надано доказів про можливість укладення ним відповідного виду договорів.

Щодо неповідомлення про страховий випадок зазначає, що згідно із судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, від 22 березня 2017 року у справах №6-2011цс16, постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №355/205/17, від 15 жовтня 2019 року у справі №753/9680/15-ц) у разі, якщо факт ДТП та ніші обставини для виплати страхового відшкодування є встановленими, то неповідомлення страховика не є підставою задоволення зазначеного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на безпідставність доводів про пропуск позовної давності. Вказує на помилковість висновків про те, що договір відступлення прав вимоги є договором факторингу. Щодо відсутності значення обставин подання чи не подання повідомлення про ДТП страховику вказує, що Закон зобов`язує страхувальника повідомити про страховий випадок, а у разі неповідомлення Закон надає право страховику подати регресний позов проти страхувальника, який не виконав такої вимоги. Звертає увагу, що відповідач відшкодував 1000 грн., відтак визнав свій обов`язок.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що 21 квітня 2015 року між ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" та ОСОБА_4 укладено договір (поліс №АІ/5076578) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно із яким застраховано відповідальність власників (водіїв) автомобіля Opel, номерний знак НОМЕР_1 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн. Франшиза 0 грн.

Майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем Renault були застраховані у ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №31120а5к3 від 02 червня 2015 року.

20 листопада 2015 року сталася ДТП за участю автомобіля Opel, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля Reno, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із вказаною ДТП.

ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" визнало дорожньо-транспортну пригоду за участі застрахованого автомобіля страховим випадком та на виконання умов договору страхування 13 травня 2016 року згідно із попередньою вимогою здійснило виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" грошових коштів в загальному розмірі 13125,74 грн.

05 лютого 2019 року між ПрАТ "УПСК" (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Згідно із умовами договору та додатку №1 до нього, позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом відповідача №АІ/5076578 від 21 квітня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав вимоги закону щодо повідомлення страховика про страховий випадок, який став підставою для виплати страховиком страхового відшкодування.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Встановлений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, надати страховику повідомлення про ДТП передбачений законодавством із метою надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, проте не вказує на безумовне стягнення сум у порядку регресу.

У цій справі встановлено, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик визнав настання страхового випадку та сплатив страхове відшкодування. Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання належать до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №355/205/17, що є аналогічною цій справі.

З огляду на викладене позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із вказаних вище мотивів.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на факт перерахування відповідачем 1000 грн. не має правового значення для вирішення цієї справи, оскільки дані виписки по рахунку позивача про прийняття від імені відповідача платежу на цю суму само по собі не дає підстав для висновку про визнання позову відповідачем, яким відповідні заяви не подавались.

Доводи апеляційної скарги в частині заперечення факту правомірності укладення між ПрАТ "АПСК" та ФОП ОСОБА_2 договору відступлення права вимоги відхиляються колегією суддів, оскільки такий договір не оспорювався у встановленому порядку у цій справі та відомостей про його визнання у встановленому порядку недійсним суду також не надано.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, відтак не підлягає вирішенню питання застосування позовної давності, оскільки таке можливо лише в тих випадках, коли є підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача на відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягає стягненню 1152,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу - відмовити.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 1152,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова