Ухвала

18 травня 2020 року

м. Київ

справа № 308/10591/18

провадження №61-7541ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бирковича Олександра Івановича на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання дій неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зупинення провадження, мотивуючи його тим, що вимоги про визнання недійсними правочину щодо відступлення права вимоги є первісними, а реєстрація новим кредитором та іпотекодержателем права власності на спірне майно є похідною від первісної вимоги, що свідчить про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №308/9995/17, в якій до відповідача заявлені вимоги щодо визнання недійсним правочину.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, клопотання ОСОБА_2 задоволено.

Зупинено провадження у справі до вирішення по суті справи № 308/9995/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору факторингу, договорів передачі прав договору, про відступлення прав вимоги, яка розглядається у порядку цивільного судочинства в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області.

Судові рішення мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 308/9995/17 стосуються правочинів, на підставі яких ОСОБА_2 набув відповідних прав та була здійснена реєстрація права власності, що є предметом спору у справі, яка розглядається. Отже, винесення судового рішення без вирішення по суті позовних вимог, заявлених у справі № 308/9995/17, є неможливим.

У квітні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бирковича О. І. на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 березня 2020 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Биркович О. І., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, не розглянувши клопотання заявника про розгляд справи за участю сторін у судовому засіданні, та не надав належної оцінки наданим доказам.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.

Вирішуючи питання про зупинення провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, за наявності яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен з`ясувати, як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи, а також врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання від яких залежить можливість її розгляду.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції, встановивши, що законність договору факторингу, договору відступлення прав вимоги, договорів передачі прав за іпотечними договорами, на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 як за іпотекодержателем на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка є предметом оскарження у вказаній справі, є предметом перевірки у ході розгляду справи № 308/9995/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», та існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у вказаній справі, дійшов правильного висновку про зупинення провадження у справі.

При цьому зі змісту частини першої статті 125 ЦПК України убачається, що зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків та не впливає на ефективність судового процесу, завданнями якого є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, а правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бирковича О. І. на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 березня 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бирковича Олександра Івановича на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь