Справа № 149/31/17
Провадження №2/149/15/20
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.05.2020 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.

за участі позивача-відповідача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Поворознюка Б.М.; представника відповідача - позивача ОСОБА_2 - адвоката Адамчука П.Б., відповідача - державного нотаріуса Глуздань С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на земельну ділянку, поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, виділ присадибної земельної ділянки та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко Оксана Леонтіївна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовною заявою про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину, визнання права власності на земельну ділянку, поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд та виділ присадибної земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.04.2003 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу він отримав у дар від свого діда ОСОБА_3 67/100 частин житлового будинку з відповідними господарчими будівлями по АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору у постійне користування позивача перейшла частина житлового будинку, зазначена літ. «А», а саме прихожа 2-1, кладова 2-2, коридор 2-3, кухня 2-4, кімната 2-5, кімната 2-6, кімната 2-7, відкрита веранда І, а також господарча будівля льох «З», Ѕ частина огорожі № НОМЕР_1 , загальна площа відчуженої частини житлового будинку становить 65.7 кв. м., жила площа -38.6 кв. м.

На момент відчуження ОСОБА_3 був власником всього будинковолодіння за вказаною адресою, а також йому на праві власності належала земельна ділянка, площею 0.0618 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті є пережила дружина ОСОБА_2 , яка додатково спадкує частку свого сина ОСОБА_4 , який відмовився від спадщини на користь матері, та за правом представлення внук ОСОБА_1 , так як його батько (син покійного) помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини і 25.06.2016 державний нотаріус Хмільницької державної нотаріальної контори Глуздань С.В. видала йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки площею 0.0618 га , що по АДРЕСА_1 та на 11/200 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою. Проте при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не було враховано, що 05.04.2003 при переході до позивача 67/100 частин житлового будинку, до останнього перейшло і право власності на відповідну частину земельної ділянки, надану дарувателю під забудову житлового будинку, а тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.06.2016, видане державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори Глуздань С.В., на право на спадщину на 1/3 ідеальну частину земельної ділянки , площею 0.0618 га по АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 29/40 частини вказаної земельної ділянки, розподілити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 з виділенням позивачу 727/1000 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а відповідачці 273/1000 частин, зобов`язати позивача за власний рахунок провести частину ремонтних робіт для приведення будинку до придатного для проживання стану з урахуванням нового його поділу, виконання частини ремонтних робіт просить покласти також на ОСОБА_2 , розподілити в натурі земельну ділянку, призначену для будівництва і обстуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0.0618 га по АДРЕСА_1 , виділивши позивачу у власність земельну ділянку, площею 0.0374 га, а відповідачці 0.0244 га, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10589.40 грн. грошової копменсації за відступ від ідеальної частки у спільній власності. Позивач також ставить вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на його користь 2610.49 грн. судового збору та 10 200 грн. витрат за проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, а з Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області стягнути на свою користь частину судових витрат в сумі 640 грн.

23.01.2017 відкрито провадження у даній справі.

04.04.2018 ОСОБА_2 теж звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко Оксана Леонтіївна, про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1972 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 . За час спільного проживання ними було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 ). Будинок збудовано на земельній ділянці, площею 600 кв.м., що була надана її чоловіку на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку.

05.04.2003 ОСОБА_3 подарував 67/100 частин житлового будинку внуку ОСОБА_1 . Проте згідно п. 2 договору до відповідача у постійне користування перейшла частина житлового будинку загальною площею 65.7 кв. м. , що не може бути часткою у 67/100, враховуючи що загальна площа будинку 132.7 кв. м. Ймовірніше за все ідеальні частки в документах, які виготовлялись бюро технічної інвентаризації для укладення в подальшому договору дарування, були зазначені помилково, що є порушенням закону. Крім того позивачка вказує, що згоди на укладення договору дарування 67/100 частин житлового будинку з відповідними господарчими будівлями не надавала, а тому договір дарування від 05.04.2003 слід визнати недійсним.

11.04.2018 у справі було відкрито загальне позовне провадження, сторонам визначено строки для подачі відзиву, відповіді на відзив, зустрічного позову, заперечення.

03.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що доводи позивачки про необізнаність щодо укладення договору дарування частини житлового будинку і ненадання згоди на його укладення є такими, що не відповідають дійсності, так як до приватного нотаріуса для посвідчення договору позивач їхав із дідом, бабою (позивачкою) та своєю матір`ю ОСОБА_5 . Приватний нотаріус Милещенко О.Л. перед вчиненням правочину ретельно з`ясувала дійсні наміри ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На укладення договору дарування позивачка дала письмову згоду, що наявна у приватного нотаріуса.

Що ж стосується частки подарованого житлового будинку із господарськими спорудами, то ОСОБА_1 зазначає, що правове значення має саме частка будинковолодіння, що переходить до нового власника. Крім того, посилаючись на невідповідність вчиненного правочину нормам закону позивачка не обгрунтовує, яку саме норму було порушено. Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову та стягнути із неї 3000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

14.05.2018 до Хмільницького міськрайонного суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка ОСОБА_2 не погоджується із доводами відповідача, зазначеними у відзиві, вказує, що в п. 2 чітко вказано, що за договором дарування до відповідача переходить частина житлового будинку, зазначена під літ. «А», а саме прихожа 2-1, кладова 2-2, коридор 2-3, кухня 2-4, кімната 2-5, кімната 2-6, кімната 2-7, відкрита веранда І , а також господарча будівля льох «З», Ѕ частина огорожі №1. Тобто ОСОБА_3 мав намір відчужити саме ті приміщення, що зазначені в договорі, площа яких є значно меншою і не становить 67/100 будинку із господарськими будівлями.

24.05.2018 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.11.2018 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спадщину, визнання права власності на земельну ділянку, поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, виділ присадибної земельної ділянки з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко Оксана Леонтіївна, про визнання договору дарування недійсним з присвоєнням об`єднаній справі № 149/31/17.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Поворознюк Б.М. підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позові.

ОСОБА_1 вказав, що його батьками на земельній ділянці, яка належала діду ОСОБА_3 , було здійснено добудову до житлового будинку останнього з домовленістю, що вказана новобудова буде оформлена на діда, а в подальшому - передана в дар батькам позивача. До новобудови входили приміщення, що перераховані в спірному договорі дарування. На виконання усної домовленості ОСОБА_3 подарував вищевказану частину будинку онуку. Частина будинку, де проживав покійний дід з бабою, відокремлена від частини, де живе ОСОБА_1 із матір"ю, дверима, які раніше не зачинялись. Проте після смерті ОСОБА_3 у матері та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, тому двері було замкнено. Саме поведінка баби змусила ОСОБА_1 звернутись до суду з метою поділу будинку та подальшого відокремленого проживання.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Поворознюк Б.М. додав, що договір дарування укладався в присутності ОСОБА_2 .. Про це свідчить її письмова згода, що міститься в матеріалах справи, а тому посилання представника відповідача на її відсутність не відповідають дійсності. Крім того, представник посилається на норми закону, які на момент виникнення правовідносин не діяли. Що стосується подарованої померлим дідом позивача частки, яка не відповідає розміру майна, що вказане у п.2 спірного договору, зазначив, що постійне користування має іншу правову природу ніж власність. Також вказав, що при видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, останньою не було враховано наявність договору дарування, у якому хоч і не зазначалось про перехід права власності на земельну ділянку обдарованому, проте таке право виникало автоматично, у зв`язку з цілісністю об`єкта нерухомості із земельною ділянкою. Просить виділити позивачу майно у відповідності до третього варіанту поділу, запропонованого у висновку експерта від 08.11.2017 так як саме цей варіант передбачає найменшу грошову компенсацію. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, вказуючи, що відповідачка про порушення своїх прав на нерухоме майно знала з моменту укладання спірного договору дарування або ж могла довідатись.

Представник ОСОБА_2 адвокат Адамчук П.Б. заперечив щодо задоволення позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що покійний ОСОБА_3 мав намір подарувати своєму внукові частину належного йому житлового будинку, у зв`язку з чим звернувся до бюро технічної інвентаризації з метою визначити частку, яку складатиме подароване майно. Провівши обрахунок, було виготовлено довідку-характеристику, де вираховано частку, яку дід мав намір подарувати внуку, що становила 67/100. На підставі цієї довідки і було укладено договір дарування 67/100 будинку. Проте, як вбачається з висновку експертизи від 15.11.2019, дійсна частка подарованого майна складає 51/100 будинку. Оскільки при обрахунку працівниками БТІ частки житлового будинку була допущена помилка, яка потягла за собою зазначення нотаріусом в спірному договорі невірної частки майна, що дарується, а померлий чітко висловив свою волю у пункті 2 оскаржуваного договору та саме на відчуження визначеного в спірному договорі майна надавалась згода ОСОБА_2 , тому вказаний договір дарування не відповідає закону і його необхідно визнати недійсним.

ОСОБА_6 також зазначив, що посилання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не зазначено в позові норму закону, яку порушує договір дарування, не є підставою для відмови у позові.

Державний нотаріус Глуздань С.В. заперечила щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 після смерті його діда. Зазначила, що спадкоємець, звернувшись до нотаріуса, надав державний акт на право власності на земельну ділянку належну спадкодавцю, площею 0,0618 га, а у витягу з кадастру на дану земельну ділянку був відсутній перехід права власності за договором дарування, тому при видачі спірного свідоцтва вона не могла врахувати цю обставину. Також зазначила, що в договорі дарування мова про відчуження земельної ділянки не йшла. Вказала, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 нею було видано на підставі рішення суду, яке виконувалось в примусовому порядку. В подальшому змінила свою позицію та вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування у зв`язку з недотриманням його істотних умов, оскільки частка подарованого домоволодіння, що зазначена в договорі, не відповідала волі дарувальника та відповідно визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Також зазначила, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нею було враховано заяву сина спадкодавця ОСОБА_4 про його відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . Заява дочки покійного ОСОБА_7 про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері у шестимісячний строк після відкриття спадщини до нотаріальної контори не надійшла, а тому не враховувалась при видачі свідоцтва.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Милещенко О.Л. суду пояснила, що вона посвідчувала спірний договір дарування. При його укладанні були присутні нині померлий ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_2 , неповнолітній обдарований та його матір. ОСОБА_2 дала письмову згоду на відчуження спільного майна подружжя. При посвідченні угоди нею було встановлено дійсні наміри сторін, а саме ОСОБА_3 бажав подарувати внукові частину будинку, до складу якого входило перелічене у п.2 договору дарування майно. Однак, оскільки дарувалась саме частка майна, а не цілий будинок, тому, з урахуванням наявності співвласників будинку, вона в договорі вказала, що в постійне користування переходять чітко визначені дарувальником приміщення з частиною огорожі. Розмір частки, до складу якої входило подароване майно, визначали органи БТІ, а тому саме на підставі довідки-характеристики у договорі вказана частка 67/100. На даний час вона розуміє, що при обрахунку подарованої частки будинку було допущено помилку, проте у зв`язку зі смертю дарувальника виправити помилку у договорі немає можливості.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона являється матір`ю ОСОБА_1 , а тому була присутня при посвідченні договору дарування частини будинку її неповнолітньому на той час сину. Договір нотаріусом посвідчувався у присутності ОСОБА_2 , яка письмово надала свою згоду на відчуження частини будинку. З моменту дарування вона з сином використовувала весь будинок без його поділу на кімнати.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 1 , а.с.9-12). Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 05.04.2003 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 67/100 частини належного дарувальнику на підставі договору від 13.06.1967 та Акту від 10.09.1973 (Т.1, а.с. 16-19, 21) житлового будинку з відповідними господарчими будівлями, що в АДРЕСА_3 , а.с. 10,12) . За вказаним договором у постійне користування позивача перейшли частина житлового будинку, зазначена літ. «А» , а саме прихожа 2-1, кладова 2-2, коридор 2-3, кухня 2-4, кімната 2-5, кімната 2-6, кімната 2-7, відкрита веранда І, а також господарча будівля льох «З», Ѕ частина огорожі №1. Загальна площа відчуженої частини житлового будинку становить 65.7 кв. м., жила площа - 38.6 кв. м. (Т.1, а.с. 15,). У відповідності до технічного паспорта, довідки, виданої управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Хмільницької міської ради, власниками житлового будинку по АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_1 67/100 та ОСОБА_3 - 33/100 (Т.1, а.с. 22-25, 31). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 092875 дід позивача є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0618 га (Т.1, а.с. 33-35). За життя спадкодавця, останнім було надано дозвіл ОСОБА_1 на будівництво господарської споруди за адресою: АДРЕСА_3 , а.с. 50-59). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (Т.1, а.с. 13). Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому на праві власності майно. 30.03.2016 року ОСОБА_1 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 11/200 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 ідеальну частку земельної ділянки (Т.1, а.с. 69-74). З фрагментів спадкової справи вбачається, що до Хмільницької міської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись внук померлого ОСОБА_1 ( ОСОБА_9 .1, а.с. 108) та пережила спадкодавця дружина ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 1, а.с. 109) . Син спадкодавця ОСОБА_4 від спадщини відмовився на користь ОСОБА_2 (Т.1, а.с. 110). Таким чином ОСОБА_1 успадкував 1/3, а ОСОБА_2 2/3 частки спадкового майна, що скадалось із 33/200 ідеальних часток житлового будинку з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0.0618 га, що розташована по АДРЕСА_4 Т.1, а.с. 127, 131). З довідки управління містобудування та архітектури № 19-24/364 від 22.04.2016 вбачається, що адреса житлового будинку, співвласником якого є ОСОБА_3 , та земельної ділянки, площею 0.0618 га була змінена на АДРЕСА_4 , 27 (Т. АДРЕСА_5 , а.с. 32). Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної, оціночно будівельної, земельно технічної та оціночно - земельної експертизи від 08.11.2017 загальна дійсна ринкова вартість житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами з урахуванням земельного компоненту, що по АДРЕСА_4 станом на час проведення експертизи становить 1010137.00 грн. (37621.5 доларів США), а без врахування земельного компоненту 908918.0 грн. (33851.7 доларів США). Існують чотири можливих варіанти поділу вказаного житлового будинку відповідно до часток співвласників (29/40 та 11/40 ), в тому числі і шляхом виділення першому співвласнику 727/1000 частки у вартості згідно варіанту розподілу, а другому 273/1000, зі сплатою другому співвласнику компенсації в розмірі 1530.6 грн. Для ізольованого користування приміщенням будинку після поділу співвласникам необхідно виконати наступні будівельні роботи: замурувати дверний проріз між приміщенням 2-7 та 1-4, приміщенням 1-4 та 1-6, приміщеннями 1-1 та 1- 6; влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-3. Відповідно до вказаного висновку земельну ділянку, площею 0.0618 га можливо поділити між співвласниками з урахуванням їх часток (29/40 та 11/40 ) в такому варіанті: першому співвласнику 0.0374 га, другому 0.0244 га, з відшкодуванням першому співвласнику- 12120.00 грн. за відступ від частки у праві власності (Т.1, а.с. 150-205).

На виконання ухвали суду, приватним нотаріусом Милещенко О.Л. надано копію заяви ОСОБА_2 від 05.04.2003 року про надання згоди на дарування її чоловіком ОСОБА_3 67/100 частини житлового будинку, при цьому вона не заперечує щоб у постійне користування обдарованого перейшла частина будинку, а саме прихожа 2-1, кладова 2-2, коридор 2-3, кухня 2-4, кімната 2-5, кімната 2-6, кімната 2-7, відкрита веранда І, а також господарча будівля льох «З», Ѕ частина огорожі №1 (Т.2 , а.с. 134-135). У відповідності до заяви ОСОБА_7 , направленої відповідному органу нотаріату, остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (Т.2, а.с. 9-10).

Згідно висновку судово-будівельно-технічної експертизи від 15.11.2019 року частка домоволодіння АДРЕСА_4 , до складу якої входить прихожа 2-1, кладова 2-2, коридор 2-3, кухня 2-4, кімната 2-5, кімната 2-6, кімната 2-7, відкрита веранда І , а також господарча будівля льох «З», Ѕ частина огорожі №1 становила 51/100 частки (Т.2, а.с. 206-232). Представником ОСОБА_1 надано ряд доказів на підтвердження неприязних стосунків між мітір"ю його довірителя та ОСОБА_2 ( Т.3, а.с. 44-48).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст. 243 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ст. 244 ЦК УРСР договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Істотною умовою договору дарування є його предмет, тобто майно, що дарується.

Нотаріус ОСОБА_10 при посвідченні договору дарування встановила дійсну волю дарувальника, що не заперечується обдарованим, та в судовому засіданні вказала, що останній мав намір на передачу в дар саме частини будинку, що зазначена під літ. «А»: прихожої 2-1, кладової 2-2, коридору 2-3, кухні 2-4, кімнати 2-5, кімнати 2-6, кімнати 2-7, відкритої веранди І , а також льоху «З», Ѕ частини огорожі №1.

Представник ОСОБА_2 вказав, що і покійний ОСОБА_3 , укладаючи договір дарування частини житлового будинку, і його довіритель, надаючи згоду на передачу в дар нерухомого майна, мали намір на відчуження саме тих приміщень, що зазначені в п.2 договору, і згідно висновку експертизи від 15.11.2019 становлять 51/100 частини житлового будинку.

Згідно ст. 56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Оскільки предметом договору дарування є спільне сумісне майно, розпорядження яким здійснюється лише за спільною волею подружжя, без згоди дружини відчуження частини будинку не відбулося б, тому суд вважає, що ОСОБА_2 є стороною оспорюваного договору.

Якщо угода, укладена внаслідок помилки, визнана недійсною, то кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість. Крім того, сторона, за позовом якої угода визнана недійсною, вправі вимагати від другої сторони відшкодування витрат, втрати або пошкодження свого майна, якщо доведе, що помилка виникла з вини другої сторони. Якщо це не буде доведено, особа, за позовом якої угода визнана недійсною, зобов`язана відшкодувати другій стороні понесені нею витрати, втрату або пошкодження її майна.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ N 3 від 28.04.78 під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за

обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Наявність помилки при підрахунку органами БТІ частки нерухомого майна, що переходить у дар вбачається із висновку експертизи № 090/18 від 15.11.2019, із висновку експертизи № 020/17 від 08.11.2017, а також за результатами проведення судом математичних дій щодо співставлення площі приміщень, вказаних у п. 2 договору дарування, із загальною площею житлового будинку. Вказана помилка БТІ послужила підставою для неправильного сприйняття покійним та його дружиною предмета договору дарування.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 03.04.2019 у справі № 686/18993/17-ц.

Таким чином посилання ОСОБА_2 не на ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 60 ЦК УРСР недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Враховуючи те, що дарувальник з дружиною мали намір подарувати частину будинку, договір дарування відповідає встановленим законом вимогам, однак відчуження 67/100 будинку не відповідало дійсній волі дарувальника та його дружини, які діяли під впливом помилки, тому суд приходить висновку, щодо можливості визнання лише п.1 договору дарування від 05.04.2003 недійсним в частині передачі в дар ОСОБА_1 частки житлового будинку з відповідними господарчими будівлями, що перевищує 51/100 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 суд виходить з такого.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Такого правового висновку дійшов у своїй постанові ВСУ у справі за № 6-2225 цс16.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 у зв`язку із набуттям за договором дарування від 05.04.2003 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями правомірно набув і право на відповідну частину земельної ділянки, на якій зведені ці об`єкти нерухомості, незважаючи на те, що право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

На час смерті спадкодавця ОСОБА_3 власником частини земельної ділянки, на якій розташована подарована частина житлового будинку з господарськими будівлями, вже був ОСОБА_1 . Проте з матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріусом було видано спадкоємцям ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину з урахуванням площі усієї земельної ділянки, тобто 0.0618 га, без врахування того, що право на частину земельної ділянки вже перейшло до ОСОБА_1 разом із подарованою йому частиною житлового будинку, а тому суд приходить висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2016, виданого державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори Глуздань С.В.Разом з цим законом не передбачено такий спосіб захисту як скасування свідоцтва після визнання його недійсним.

В позовній заяві ОСОБА_1 ставить вимогу про визнання за ним права власності на 29/40 частин земельної ділянки, загальною площею 0.0618 га, з врахуванням 67/100 частки земельної ділянки, що перейшла до нього у зв"язку із укладенням спірного договору дарування частини житлового будинку, та 1/3 частки земельної ділянки, успадкованої ним після смерті діда ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що до ОСОБА_1 перейшло право на частину земельної ділянки, що пропорційна розміру частки будинку, подарованої йому дідом ОСОБА_3 , тобто на 51/100. Проте, заявляючи вимогу про визнання догоговору дарування 67/100 частини житлового будинку недійсним, ОСОБА_2 не ставить питання про скасування державної реєстрації права власності її внука на відповідну частину будинку, тому суд позбавлений можливості визнати за ОСОБА_1 право власності на дійсний розмір належної йому земельної ділянки, оскільки буде порушено принцип цілісності об"єкта нерухомості із земельною ділянкою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельної ділянки, площею 0.0618 га, задоволенню теж не підлягають у зв`язку з тим, що комплексна судова будівельно-технічна, оціночно-будівельна, земельно - технічна та оціночно-земельна експертиза, на результати якої посилається ОСОБА_1 , проводилась з урахуванням визнаної судом недійсною частини договору дарування житлового будинку.

Клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований в Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі № 6-152цс14).

Про порушене своє право власності на житловий будинок ОСОБА_2 дізналась з дня звернення онука до суду, коли постало питання поділу житлового будинку, так як до цього часу внук проживав і користувався приміщеннями, визначеними п. 2 спірного договору, про що ним особисто заявлялось в судовому засіданні. Проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з матір"ю в різних частинах будинку підтверджується і наданими суду саме ОСОБА_1 доказами, а саме результатами перевірки заяв матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5 до органів державної влади (Т.3, а.с. 45-48), де мова йде про різні частини будинку в яких проживають сторони у справі. З моменту укладення договору дарування ОСОБА_1 частини житлового будинку ним не піднімалось питання про зайняття бабою подарованої йому частини будинку, а тому в ОСОБА_2 не було підстав сумніватись у невідповідності частки подаровоного майна, частці, на відчуження якої остання та її чоловік мали волевиявлення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат , суд враховує таке.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача 2) у разі відмови в позові - на позивача 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи, що вимога про визнання договору дарування недійсним має немайновий характер та частково задоволена, тому суд приходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половини сплаченого нею судового збору у розмірі 352 гривень 40 копійок та половини витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведеної за клопотання останньої, в сумі 2 860 гривень.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу та сплаченої суми судового збору по задоволеній вимозі, суд приходить до таких висновків.

Згідно положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так як стороною та його представником не надано суду опису наданих послуг, вартості цих послуг, тому вказана вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так цивільне законодавство пов"язує виникнення права власності на нерухоме майно з його державною реєстрацією. У зв"язку із набуттям права власності на частину житлового будинку ОСОБА_1 повинен був зареєструвати право власності і на частину земельної ділянки, наданої дарувателю під забудову житлового будинку. Проте останній цього не зробив і , при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті діда, ОСОБА_1 надав нотаріусу документи, що підтверджуюють право власності спадкодавця ОСОБА_3 на всю земельну ділянку, загальною площею площею 0.0618 га, що розташована по АДРЕСА_4 . Виникнення земельного спору пов"язане саме із бездіяльністю ОСОБА_1 , тому суд вважає, що частину судових витрат в сумі 640 грн., яку позивач просить стягнути із Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області, слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - нотаріус Хмільницького районного нотаріального округу Милещенко Оксана Леонтіївна, про визнання договору дарування недійсним задоволити частково.

Пункт перший договору дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_4 від 05.04.2003 визнати недійсним в частині передачі в дар ОСОБА_1 частки житлового будинку з відповідними господарчими будівлями, що перевищує 51/100.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок сплаченого нею судового збору та 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) гривень витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, що пропорційно задоволеним вимогам.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмільницької державної нотаріальної контори Вінницької області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на земельну ділянку, поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд та виділ присадибної земельної ділянки задоволити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.06.2016 року, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори Глуздань С.В., зареєстроване в реєстрі за № 288, на 1/3 ідеальної частки земельної ділянки, загальною площею 0.0618 гектарів, що розташована по АДРЕСА_4 та призначена для будівництва ті обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:008:0133.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту, з урахуванням положень п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України

Дата виготовлення повного тексту рішення 22.05.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Робак М. В.