Справа № 219/8928/16-ц
Провадження № 2-з/219/24/2020
УХВАЛА

Іменем України

12.05.2020 м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Азямової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмуті Донецької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей Бахмутської міської ради, Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання батьківства, -

встановив:

25.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про забезпечення доказів в порядку ст. 116, 117 ЦПК України, у якому зазначила, що вона, як учасник у цивільній справі № 219/8928/16-ц не має можливості надати доказ, а тому просить провести огляд контрольної карти диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки і поведінки та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (форма 030-1/0) на ім`я ОСОБА_2 . Заяву обгрунтовує тим, що на її думку постала необхідність в проведенні судової психіатричної експертизи з приводу психічного стану особи, а для цього необхідно вказаний доказ. Зазначає, зокрема, що додані фотографії у якості доказів заявленого клопотання свідчать про наявність у позивача психологічних проблем, оскільки на зображеннях він позує оголеним, одягає жіночу перуку, вживає соснове гілля, приймає чудернацькі пози. Все це, на думку відповідача, ставить під сумнів дієздатність позивача.

Відповідно до частини 1-3 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи,яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.03.2020 року у заявника ОСОБА_1 витребувано докази того, що вона є опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_3 (належним чином завірену копію рішення про призначення опікуном над малолітньою дитиною).

Після постановлення ухвали від 26.03.2020 на виконання ухвали суду від 17.03.2020 Управлінням молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради на адресу суду надіслано копію рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради від 12.08.2015 року № 184, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вирішено видати їй посвідчення опікуна встановленого зразка (вх. № 10970 від 26.03.2020).

В судове засідання 09.04.2020 відповідач та її представник не з`явилися. Відповідачем подано заяву про відвід судді Шевченко Л.В.

Ухвалою суду від 09.04.2020 року відвід визнано необгрунтованим.

Розгляд заяви про забезпечення доказів відкладено на 14.04.2020 о 13.00 год.

В судовому засіданні 14.04.2020 суд ухвалив відкласти розгляд заяви про забезпечення доказів на іншу дату 27.04.2020 року, у тому числі і у зв`язку з карантином, оголошеним Кабінетом Міністрів України.

22.04.2020 адвокат Романенко О.В., який є представником ОСОБА_1 у даній справі, в порядку ст.36, 40 ЦПК України звернувся до суду з заявою про відвід головуючого судді Шевченко Л.В. у зв`язку з обставинами, які, на його думку, викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді (вх. № 13710 від 22.04.2020, ЕП 2727 від 22.04.2020), а саме, те, що у зв`язку із скасуванням постановою Донецького апеляційного суду від 16.04.2020 року ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі № 219/8928/16-ц та направлення справи для продовження розгляду.

У зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_4 включно по 24.04.2020 року у відпустці, судді заяву передано 27.04.2020 року. Ухвалою суду від 27.04.2020 відвід визнано необґрунтованим.

Ухвалою судді Фролової Н.М. від 28.04.2020 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_5 про відвід судді Шевченко Л.В. відмовлено.

Справу за заявою про забезпечення доказів призначено до розгляду на 12.05.2020 о 16.00 год.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Романенко О.В. не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно ч.3 ст.118 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду поданої заяви. На електронну адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 про те, що при розгляді справи та ухваленні судового рішення бере участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави для відводу вона вважає обґрунтованими. На її думку недотримання процедури відводу судді є істотним порушенням цивільного процесуального закону і тягне за собою скасування всіх прийнятих судових рішень. Зазначає, що всі рішення, ухвалені суддею Шевченко Л.В. вона буде вважати необ`єктивними та небезсторонніми і такими, що підлагають скасуванню в апеляційній інстанції на підставі п. 1, 2 ч.3 ст. 376 ЦПК України. Адвокат Романенко О.В. підтримав позицію відповідача щодо того, що судом не була дотримана процедура відводу судді, не забезпечено гарантій щоб виключити будь-який сумнів у безсторонності судді, яка розглядає дану справу.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення доказів суд при ухваленні судового рішення виходить з такого.

Як роз`яснено у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на правову позицію Верховного Суду у справі № 591/6441/14-ц від 16.05.2018) в частині предмету доказування у даній категорії справі СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

За правилами ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Згідно ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до вимог ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених КонституцієюУкраїни.

За правилами статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97- ВР від 17.07.1997 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Згідно Принципу 4 Резолюції 46/119 Генеральної Асамблеї ООН Захист осіб з психічними захворюваннями і поліпшення психіатричної допомоги від 18 лютого 1992 року визначення того, що індивід має психічне захворювання, повинно проводитись у відповідності з міжнародно прийнятими медичними стандартами. Визначення психічного захворювання ніколи не повинно проводитись на підставі політичного, економічного чи соціального статусу, чи членства в культурній, расовій чи релігійній групі, чи по яким-небудь іншим причинам, які прямо не відносяться до психічного статусу. Сімейний чи виробничий конфлікт, чи незгода з моральними, соціальними чи політичними цінностями чи релігійними поглядами, переважаючими в суспільстві індивіда, ніколи не повинні бути визначаючим фактором при діагностуванні психічного захворювання. Лікування в минулому чи госпіталізація в якості пацієнта не повинні самі по собі виправдати визначення психічного захворювання в теперішньому чи в майбутньому. Ніяка особа чи орган влади не може кваліфікувати індивіда як такого, що має (чи інакше, вказати на те, що індивід має) психічне захворювання, крім як з метою, прямо зв`язаною з психічним захворюванням чи наслідками психічного захворювання.

Відповідно до правил статті 3 Закону кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку.

Згідно статті 298 ЦПК України у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" за № 3 від 28 березня 1972 року із змінами та доповненнями (надалі «Постанова Пленуму»), даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної допомоги (надалі СПЕ), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року № 865, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 р. за № 719/32171, предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. У разі надходження документів, що містять інформацію про стан здоров`я особи, щодо якої призначено СПЕ, факти її звернення за медичною допомогою, її діагноз, інтимну і сімейну сторони життя, а також інші відомості, одержані під час її медичного обстеження, експерт зобов`язаний запросити у органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), згоду цієї особи на використання зазначеної інформації.

Згідно з Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 030-1/о «Контрольна карта диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки і поведінки та розлади психіки і поведінки внаслідок уживання психоактивних речовин», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.05.2013 року № 435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за № 998/23530 , форма № 030-1/о є основним документом для обліку диспансерних хворих зазначених категорій, включає відомості щодо кожної особи, яка перебуває під диспансерним наглядом, призначена для амбулаторного нагляду та контролю за відвідуванням та лікуванням хворих на розлади психіки і поведінки, розлади психіки і поведінки внаслідок уживання психоактивних речовин.

Форма № 030-1/о заповнюється у закладах охорони здоров`я на кожного хворого з розладами психіки, який взятий під диспансерний нагляд державними та комунальними психіатричними (психоневрологічними), наркологічними закладами охорони здоров`я, іншими закладами охорони здоров`я, які мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні, наркологічні центри, кабінети, відділення.

Згідно тлумачного словнику української мови «фотографія» - це спосіб одержання зображення кого-, чого-небудь на світлочутливому матеріалі за допомогою спеціального оптичного апарата.

Додані до заяви фотографії не можуть свідчити про наявність у позивача психологічних проблем, з огляду на те, що на зображеннях він позує оголеним, одягає жіночу перуку, начебто «вживає» соснове гілля, приймає чудернацькі пози, і не є підставою припускати наявність у позивача психологічних проблем та відсутності (або обмеження) дієздатності, про що вказує відповідач.

Також, суд дійшов висновку, що заявнику достеменно невідомо існування карти (форма 030-1/0) на ім`я ОСОБА_2 , доводи про її місцезнаходження у реєстратурі психоневрологічного відділення консультативної поліклініки є лише припущенням.

Суд ухвалюючи рішення зазначає, що у даній справі не є предметом розгляду встановлення опіки над неповнолітньою дитиною та обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, а предметом позову є визнання батьківства.

Враховуючи приписи чинного законодавства України та з урахуванням встановлених обставин, підстави для забезпечення доказів у спосіб огляду доказів за їх місцезнаходженням, а саме контрольної карти диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки і поведінки та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (форма 030-1/0) на ім`я ОСОБА_2 у реєстратурі психоневрологічного відділення консультативної поліклініки, - відсутні, а заява ОСОБА_1 є необгрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 116-118, 260, 353 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Бахмутської міської ради, Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства, шляхом огляду контрольної карти диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки і поведінки та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (форма 030-1/0) на ім`я ОСОБА_2 за її місцезнаходженням у реєстратурі психоневрологічного відділення консультативної поліклініки Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі її подання ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівській міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до вимог п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк, визначений ст. 354 цього Кодексу, на подання апеляційної скарги, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали підписано суддею 15.05.2020 р.

Суддя Л.В. Шевченко