Житомирський апеляційний суд
Справа №280/573/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 40 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №280/573/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Авістар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом в обґрунтування якого зазначала, що 16.06.2016 було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016 між ОСОБА_2 та ТОВ фінансовою компанією «Авістар» на приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. Зазначала, що вказаний договір укладений з порушенням чинного законодавства, так як, згідно договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016 ОСОБА_2 є іпотекодержателем, який не є фінансовою установою та не включений до державного реєстру фінансових установ, що суперечить Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» за яким (п.11 ч.1 ст.4) факторинг є фінансовою послугою та у ч.1 ст. 7 вказаного Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутись до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ, тобто фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Відтак, просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016 укладений між ОСОБА_2 та ТОВ Фінансовою компанією «Авістар» на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що це договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016, а не договір факторингу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2007 між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0040/07/52 СL та іпотечний договір № 0040/07/52 СL, за яким ОСОБА_3 передане в іпотеку нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

16 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Форум» було укладено договір поруки № 40-0040/07/52 СL.

15 квітня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», як первісним кредитором і ОСОБА_2 , як новим кредитором, було укладено договір №15042016 про відступлення прав вимоги в майбутньому за кредитним договором № 0040/07/52 СL від 16.11.2007. У відповідності до умов цього договору первісний кредитор зобов`язується відступити новому кредитору право вимоги до боржника за кредитним договором, що буде належати первісному кредитору у разі перемоги у аукціоні (конкурсі) щодо продажу активів ПАТ «Банк Форум», що буде оголошений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» у відповідності до законодавства, а новий кредитор зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти у сумі ціни відступлення ( п.1.1 договору).

16 червня 2016 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір про відступлення права вимоги № 119Ф, згідно умов якого, первісний кредитор ПАТ «Банк Форум» передав право вимоги новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» по кредитному договору № 0040/07/52 СL від 16.11 2007 року.

16 червня 2016 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ПАТ «Банк Форум» передав право вимоги новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» по іпотечному договору № 0040/07/52 СL від 16.11. 2007 року.

16 червня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», як первісним іпотекодержателем, і ОСОБА_2 , як новим іпотекодержателем, було укладено договір № 15042016 про відступлення права за іпотечним договором № 0040/07/52 СL від 16.11. 2007 року. Згідно п.1.1 договору первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно іпотечним договором, посвідченим 16.11.2007 приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Яровенко І.В.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ч.1 ст.227 ЦК України).

У п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.1999 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ч.3 ст.1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1, ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, аналіз ст.ст. 512, 1077 ЦК України свідчить про те, що цивільне право розмежовує правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори цесії) та договори факторингу.

Зазначені правочини не є аналогічними та різняться за певними критеріями: за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів, за метою їх укладення.

Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, такі не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу згідно зі ст.1078 ЦК України може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

При розмежуванні зазначених договорів за формою їх вчинення слід враховувати, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг згідно з п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відмінність зазначених договорів за суб`єктним складом полягає в тому, що відповідно до ст. 2, 512-518 ЦК України за договором відступлення права вимоги учасниками цесії можуть бути будь-які фізичні або юридичні особа.

Аналіз ч.1 ст.1077 ЦК України, ст.350 ГК України, ч.5 ст.5 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" свідчить про те, що суб`єктний склад договору факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська (фінансова) установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Щодо розмежування договорів відступлення права вимоги та факторингу за метою їх укладення слід враховувати, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У розумінні п. 11 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону факторинг є фінансовою послугою.

Отже, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, тоді як метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч.3 ст.656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016 укладений між ОСОБА_2 та ТОВ Фінансовою компанією «Авістар» на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В.

Отже, предметом спору, який виник між сторонами, є договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ Фінансовою компанією «Авістар» 16.06.2016 року.

За правилами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, як не мають процесуальної дієздатності.

Договір про відступлення прав вимоги за основним кредитним зобов`язанням позивачем не оскаржено, остання підстави та предмет позову не змінювала та позовні вимоги не уточнювала.

Враховуючи те, що договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.06.2016, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ Фінансова компанія «Авістар» з дотриманням норм чинного законодавства, тому суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 20 травня 2020 року.

Головуючий

Судді