П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року м. Київ

Справа № 361/2914/19

Провадження: № 22-ц/824/5554/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль A.A.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Сечка Сергія Володимировича в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Василишина В.О.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "ЮНІВЕС", про стягнення грошових коштів, виплачених у якості страхового відшкодування на відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03 вересня 2015 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля марки «Nissan», модель «X-Trail 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 29 квітня 2016 року о 18 год. 30 хв. у місті Києві на Московському мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Nissan X-Trail 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп. 05 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 03-22/0 від 31 травня 2016 року, рахунку на оплату № 4950 від 26 травня 2016 року, рахунку на оплату № 397 від 20 травня 2016 року складено страховий акт та розраховано суму страхового відшкодування у розмірі 69 627 ,93 грн. Відповідно до платіжного доручення № 019859 від 09 червня 2016 року ОСОБА_2 виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 66 351,85 грн та відповідно до наказу № 00192361 від 07 червня 2016 року зараховано у рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу грошові кошти у розмірі 3 276, 08 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність

ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно із полісом № НОМЕР_3 . На підставі вказаного полісу ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхову виплату у розмірі 36 489,09 грн. Отже, відповідач повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 33 138, 84 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "СК "УНІКА " 19 627,93 грн., а також судові витрати у розмірі 1137,61 грн.

У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Сечко С.В. в інтересах ПрАТ "СК "УНІКА" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що підставою для виплати позивачем страхового відшкодування став страховий акт, складений ПрАТ «СК "УНІКА" внаслідок дослідження фактичних обставин ДТП, що мала місце 29.04.2016 року, та яку визнано страховим випадком. Умови здійснення страхового відшкодування без урахування зносу деталей, що замінюються, не суперечать нормам страхового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Положеннями страхового та цивільного законодавства України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. З матеріалів справи убачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно договору полісу № АЕ6756406 ПрАТ «Ск «ЮНІВЕС» сплатило на користь позивача 33 213, 01 грн, тоді як непокрита частина не відшкодованого збитку становить 33 138,84 грн, яка і повинна бути відшкодована відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України за рахунок відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Осадча К.О. в інтересах ОСОБА_1 зазначила, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу страхове відшкодування понад зазначений ліміт, а саме: 19 627,93 грн. відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 03 вересня 2015 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», за яким застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля марки «Nissan», модель «X-Trail 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

29 квітня 2016 року о 18 год. 30 хв. у місті Києві по мосту Московському сталася ДТП, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Nissan», модель «X-Trail 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп.

05 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 03-22/05 від 31 травня 2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Nissan», модель«X-Trail 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 105 130 грн. 37 коп.

07 червня 2016 року позивачем складено страховий акт № 00192361 щодо страхової події, яка мала місце 29 квітня 2016 року, за яким суму страхового відшкодування визначено у розмірі - 69 627 грн. 93 коп.

Відповідно до наказу ПрАТ «СК «УНІКА» № 00192361 від 07 червня 2016 року

ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування у розмірі - 69 627 грн. 93 коп., з яких 66 351 грн. 85 коп. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «Індекс Груп» та 3 276 грн. 08 коп. у рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу.

Згідно із платіжним дорученням № 019859 від 09 червня 2016 року ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало ТОВ «Індекс Груп» грошові кошти у розмірі - 66 351, 85 грн.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Renault», модель «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», що підтверджується полісом № АЕ/6756406. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн, франшиза - 0 грн.

У жовтні 2016 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування відповідно до страхової події, що мала місце 29 квітня 2016 року (за участю винної застрахованої особи ОСОБА_1 ) у розмірі - 36 489 грн. 09 коп. у зв`язку із порушенням останнім вимог пункту ґ) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не повідомлення страховика про настання ДТП.

Згідно платіжного доручення № 7731 від 09 серпня 2016 року, яке міститься в матеріалах цивільної справи № 361/361/5898/16-ц, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» перерахувало на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування у порядку регресу у розмірі - 36 489, 09 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року у справі № 361/5898/16-ц визнано мирову угоду між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та ОСОБА_1 , за якою останній зобов`язався сплатити страховій компанія грошові кошти у розмірі - 26 507 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, згідно якого покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону), а тому вважав, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. відповідач повинен відшкодувати позивачу страхове відшкодування понад 50 000 грн. , тобто, 19 627,93 грн (69 627,93 - 50000). При цьому, суд першої інстанції не враховував сплату відповідачем на користь в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхового відшкодування у розмірі - 26 507 грн, оскільки вказана сума стягнута із відповідача з підстав невиконання ним обов`язку, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі правовідносин, що виникли між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та ОСОБА_1 (поліс № НОМЕР_3 ).

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає у порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у цій справі судом було установлено, що позивач не звертався до страховика відповідача і не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

Однак, у справі, що переглядається, ПрАТ «СК «УНІКА» зверталося до страховика відповідача, та отримало від останнього страхове відшкодування (витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу транспортного засобу) у розмірі 36 489,09 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, ПрАТ «СК «УНІКА» вказувало, що невідшкодованою залишається різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 33 138,84грн, яку просило стягнути із відповідача, як завдавача шкоди.

Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У частині 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, страховик відповідача (ПАТ «СК «ЮНІВЕС») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто, страховик відповідача (ПАТ «СК «ЮНІВЕС») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.

Отже, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, страховиком відповідача (ПАТ «СК «ЮНІВЕС») було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Оскільки розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто, відповідачем у розмірі 33 138,84 грн (69 627,93 - 36 489,09).

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі№ 331/6395/18.

Суд першої інстанції вірно не врахував сплату відповідачем на користь в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхового відшкодування у розмірі - 26 507 грн, оскільки вказана сума стягнута із відповідача в порядку суброгації, однак, не звернув уваги на вищевикладені норми права, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

За таких підстав, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року підлягає зміні шляхом збільшення розміру виплаченого страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА», з 19 627,93 грн до 33 138,84 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову ПрАТ «СК «УНІКА» з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1921 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн, а всього 4802,50 грн.

За таких підстав стягнута судом першої інстанції сума судового збору також підлягає збільшенню з 1 137,61 грн до 4 802,50 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сечка Сергія Володимировича в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року змінити.

Збільшити розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", з 19 627,93 (дев`ятнадцяти тисяч шістсот двадцяти семи) грн 93 коп до 33 138,84 (тридцяти трьох тисяч ста тридцяти восьми) грн 84 коп.

Збільшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", з 1 137 (однієї тисячі ста тридцяти семи) 61 коп до 4 802 (чотирьох тисяч вісімсот двох) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль