Справа № 127/9240/17
Провадження № 22-ц/801/815/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 рокуСправа № 127/9240/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В..

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2017 року, ухвалене судом під головуванням судді Венгрин О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Вказав, що він є співвласником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Зазначив, що іншим співвласником вказаної квартири є ОСОБА_3 , який в квартирі не проживає та здає одну кімнату у найм. Останній наймачем частини квартири являвся ОСОБА_2 , який порушував громадський порядок, у зв`язку з чим притягався до адміністративної відповідальності. Крім того, у квітні-травні 2016 року останній пошкодив санітарно-технічний пристрій та дверні замки, у зв`язку з чим позивач поніс витрати на придбання та заміну сантехніки на загальну суму 2 686,74 грн, та замків на суму 430 грн. У жовтні 2016 року ОСОБА_2 повторно пошкодив спільне майно ,яке не замінив, у зв`язку з чим позивач був вимушений повторно придбавати унітаз та фурнітуру за власні кошти, на що витратив 1 540 грн. Вказав, що вказаними діями по пошкодженню майна відповідач завдав йому ,крім матеріальної, ще і моральну шкоду, оскільки зазначені дії спричиняють сварки і погіршують його стан здоров`я та сон, у зв`язку з чим він лікувався , приймав заспокійливі лікарські засоби, став дратівливим.

Просив стягнути з ОСОБА_2 з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 6135 грн. 30 коп. та моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказав, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наданих позивачем доказів, що підтверджують завдання йому матеріальної шкоди відповідачем, не встановив точного розміру майнової шкоди та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів , перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України( у редакції на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є власником 11/25 часток квартири АДРЕСА_1 . З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що інша частка квартири належить ОСОБА_3 , однак доказів цього позивач суду не надав ,клопотання про витребування доказів щодо цього не заявляв ,проти залучення останнього до участі у справі категорично заперечував. Також позивач не надав доказів того ,що відповідач ОСОБА_2 винаймав у ОСОБА_3 кімнату у вказаній квартирі та часу такого найму. Кухня, коридор і технічні приміщення знаходяться в спільному користуванні позивача і наймача Лише із копії постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради № 1240 від 21.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 , як мешканця квартири АДРЕСА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП за те, що о 01 год. 40 хв. гучно говорив та слухав музику, заважаючи сусідам відпочивати, чим порушив правила додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях. З відповіді Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 18.10.2016 року на звернення позивача вбачається, що поліцією з`ясовано ,що ОСОБА_2 розірвав договір найму житла з ОСОБА_3 ,протягом останнього тижня в квартирі не проживає .

Із копії наданих ОСОБА_1 товарних чеків вбачається придбання ним 16.09.2015 року замків (накладного і врізного) на суму 430 грн.; 20.10.2016 року - унітаза і гофри, загальною вартістю 1540 грн. ,а 01.08.2016 року - комплекта «Церсаніт» вартістю 1500 грн.,а також сплату ним за квитанцією № 5493 від 12.10.2016 року 70 грн. ТОВ "ЖЕО" за обстеження квартири і складення акту. З копії акту приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року вбачається виконання поточного ремонту в квартирі АДРЕСА_1 , квитанції про оплату вартості цих робіт не надано.

З копії акту про руйнацію комунального майна від 05.10.2016 року, складеного співмешканцями будинку по АДРЕСА_2 вбачається , що ОСОБА_2 04.10.2016 року в комунальній квартирі №5 вдруге зламав унітаз і бачок. Також суд встановив зі слів позивача, що свідків, які б бачили як ОСОБА_2 пошкоджував майно, немає в зв`язку з чим зняв своє клопотання про виклик їх в судове засідання.

З копії акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 07.10.2016 року комісією ТОВ "ЖЕО", затвердженого директором , вбачається, що в туалеті даної квартири спостерігається побитий унітаз та зламана фурнітура зливного бачка; в кухні - тріщини на віконному відкосі, відшарування штукатурки під підвіконням, орієнтовною площею до 1 кв. м; в коридорі - зламаний замок вхідних дверей, розбита електророзетка, отвори - в штукатурці стіни.

18 жовтня 2016 року Вінницький відділок поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за результатами перевірки звернення ОСОБА_1 надав висновок про те, що ОСОБА_2 причетний до пошкодження майна у квартирі, на момент проведення перевірки розірвав договір найму житла та впродовж двох тижнів не проживає у квартирі. Заявнику роз`яснено право звернутися до суду з цивільним позовом для відшкодування йому завданої шкоди.

Позивач, крім того надав суду виписку з медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого № 8862 ОСОБА_1 , копію-витягу з медичної картки ОСОБА_1 ; копії фіскальних чеків від 07.04.2017 року на суму 176,23 грн., від 12.04.2017 року на суму 07,33 грн. на придбання ліків; копії фотознімків пошкодженого майна .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів того, що саме відповідач ОСОБА_2 пошкодив майно (унітази, бачки, дверні замки) в квартирі АДРЕСА_1 , чим спричинив позивачу матеріальну шкоду,а тому дійшов висновку про те, що підстав для задоволення позову і стягнення матеріальної шкоди з відповідача , немає. Відмовляючи у позові також в частині відшкодуванні моральної шкоди, суд виходив із того, що ця вимога нерозривно пов`язана з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди , підстав для задоволення якої немає ,а тому є недоведеною.

Колегія суддів вважає, що суд не оцінив усі наявні докази в порядку ст.212 ЦПК України (у редакції на час постановлення рішення ) ,внаслідок чого невірно встановив обставини , які мають значення для справи і дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ,а доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Правовідносини з відшкодування матеріальної та моральної шкоди регулюються ст.ст.23,1166,1167 ЦК України ,а процесуальні права та обов`язки сторін по наданню доказів, та їх оцінка судом - ст. ст.10,60,57-66,212 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи)

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови вказаної категорії, необхідно мати на увазі, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності неправомірних дій, причинного зв`язку між шкодою і діями та вини особи, що завдала шкоду.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.62 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи ,а згідно ст.64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, Верховний суд у постанові зазначив , що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини ,згідно якої особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини .Якщо презумпція не спростована ,то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Предметом доказування у суді є факти, які обґрунтовують позовні вимоги чи заперечення, для встановлення яких досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. При цьому особа ,яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факт заподіяння такої шкоди.

Також скасовуючи вказану ухвалу , суд касаційної інстанції вказав ,що висновок суду про те, що позивач має доводити вину ОСОБА_2 у заподіянні шкоди суперечить положенням ч.2 ст.1166 ЦК України, з огляду на яку саме ОСОБА_2 має спростувати презумпцію вини. Вказав, що суд першої інстанції не дослідив на предмет належності і допустимості надані ОСОБА_1 докази на підтвердження його майнової шкоди ,не встановив точного розміру такої шкоди та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, тобто не встановив фактичні обставини для правильного вирішення справи судом .

Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Разом із тим, на час постановлення судом першої інстанції рішення у справі діяли норми ЦПК України у редакції від 03.08.2017 року і апеляційний суд при апеляційному перегляді справи перевіряє дотримання цих норм судом першої інстанції .

Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

До такого висновку про застосування даної норми права дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 року у справі №6-183 цс-14,що, відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України в редакції на час постановлення рішення , підлягав врахуванню судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Отже , виходячи із даної позиції ,позивач повинен був довести лише факт завдання йому шкоди відповідачем та її розмір ,а останній повинен довести ,що шкоди завдано позивачеві не з його вини.

ОСОБА_1 надав суду докази факт завдання йому пошкодженням майна (унітазу, бачка, дверних замків) шкоди на суму 3470 грн. і 70 грн. витрат за обстеження квартири, надавши суду докази акти обстеження квартири та руйнації комунального майна, ксерокопії фотографій пошкоджень та квитанцій про вартість пошкодженого майна (а.с.9-11,14,17 ,18-21,56-63)

Факт завдання шкоди відповідачем ОСОБА_2 , підтверджується крім інших доказів ,що є справі, наявними в матеріалах справи письмовими доказами,яким суд першої інстанції не дав належної оцінки ,а саме :

рапортом працівника поліції - старшого інспектора Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області Паламарчука С . С. на ім`я начальника Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області Присяжнюка А.В. по факту пошкодження порушення громадського порядку та пошкодження майна квартири АДРЕСА_1 ,з якого вбачається ,що до пошкодження майна причетний співмешканець квартири ОСОБА_2 , який винаймав кімнату в квартирі у ОСОБА_3 ;(а.с.23);

відповіддю Головного управління національної поліції у Вінницькій області позивачу ОСОБА_1 від 18.10.2016 року, з якої вбачається ,що до пошкодження майна в квартирі причетний інший співмешканець її - ОСОБА_2 , що підтверджується показами сусіда- свідка ОСОБА_7 ;

висновком про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 17.10.2016 року, яким встановлено факт причетності відповідача ОСОБА_2 до пошкодження майна заявника .(а.с.24-25).

Разом із тим, відповідач ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доказів того ,що шкоди позивачеві завдано не з його вини, не надав.

Оскільки позивач довів факт завдання йому майнової шкоди відповідачем та її розмір, а останній ,користуючись своїми правами на власний розсуд, до суду не з`явився і не довів, що шкоди позивачеві завдано не з його вини, він не звільняється від її відшкодування і розмір шкоди підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Оскільки позивачем належними і допустимими доказами підтверджено заподіяння шкоди лише у розмірі 3540 грн. ,саме така сума коштів підлягає стягненню з відповідача. У задоволенні решти вимог по відшкодуванню майнової шкоди необхідно відмовити за недоведеністю ,а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Доводи скарги про необхідність скасування рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди також є обґрунтованими .

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. N 5), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього.

Відмовляючи у позові в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ця вимога нерозривно пов`язана із відшкодуванням матеріальної шкоди, яка з відповідача не стягується , отже і вона задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погодитись із вказаним не може.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Оскільки колегія суддів встановила ,що відповідач не довів того факту ,що майнова шкода була причинена позивачу не з його вини, він має нести цивільну відповідальність і за заподіяну з його вини моральну шкоду за її наявності .

Як зазначив позивач, інвалід 2 групи, через неправомірну поведінку та дії відповідача по пошкодженню та знищенню майна в квартирі та пов`язані з цим конфлікти, він відчував душевні та фізичні страждання , погіршувався стан його здоров`я.

Колегія суддів вважає, що у справі достатньо доказів того, що внаслідок дій ОСОБА_2 позивачу ,інваліду 2 групи, була завдана моральна шкода, що виразилась в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та із знищенням чи пошкодженням її його майна , необхідності вишукування додаткових коштів та зусиль для організації свого життя.

Колегія вбачає причинний зв`язок між доведеними матеріалами справи фактами заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок дій по знищенню (пошкодженню) його майна і протиправною поведінкою відповідача, а тому вважає необхідним відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування ,колегія суддів відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховує характер та обсяг душевних страждань яких зазнав позивач, характер і тривалість немайнових втрат ,можливість їх відновлення, стан здоров`я позивача , який є інвалідом 2 групи ,тяжкість вимушених змін у його житті ,та час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає ,що справедливою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди буде сума в 1500 грн.

В решті вимог - в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю .

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними , а рішення суду, постановлене при неповному з`ясуванні дійсних обставин справи ,невідповідності висновків суду їм та порушенні норм матеріального і процесуального права ,на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Судові витрати у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому ч.6 ст.141 ЦПК України ,а саме : якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки звільнений від сплати судового збору ОСОБА_1 при розгляді справи не сплачував судовий збір у судах першої та апеляційної інстанції ,останній підлягає компенсації державі ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог (16,19% від усієї суми заявлених вимог ) - у розмірі 518,08 грн.

Керуючись ст. ст.376,382-384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3540 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 ,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 компенсацію на користь держави у вигляді 518,08 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді С.К. Медвецький

В.В. Оніщук