Дата документу 05.05.2020 Справа № 756/2413/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 756/2413/17

Провадження №22-ц/807/699/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника - адвоката Біллерис Юрія Олексійовича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року в складі судді Яркіної С.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», публічного акціонерного товариства «Альтбанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки та договору іпотеки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «Альтбанк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки та договору іпотеки припиненим, в обґрунтування якого зазначав наступне.

23 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру» укладено Кредитний договір № 44-705/2012, відповідно до якого, банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 910 500, 00 грн. строком до 21 травня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

Того ж дня, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру» укладено Договір поруки № 44-705/2012-П2, відповідно до якого, позивач зобов`язався перед банком у повному обсязі відповідати солідарно за порушення ОСОБА_2 зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 44-705/2012 від 23 травня 2012 року.

Також, 23 травня 2012 року між позивачем та ПАТ «Банк Кіпру» укладено Договір іпотеки, відповідно до якого, позивач передав Банку в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 44-705/2012 від 23.05.2012.

У жовтні 2013 року позивач отримав вимогу про усунення порушень від ПАТ «Банк Кіпру», в якій було зазначено, що вказана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. У березні 2014 року позивач повторно отримав вимогу про усунення порушень від ПАТ «Банк Кіпру», в якій було зазначено, що вказана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Вказаними вимогами банк, на думку позивача, змінив строк виконання за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В кінці липня 2014 року позивач отримав повідомлення від правонаступника ПАТ «Банк Кіпру» - ПАТ «Неос Банк», в якому було зазначено, що між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 21 липня 2014 року укладено Договір факторингу про відступлення права вимоги. Також, приблизно в цей же час, позивач отримав повідомлення про зміну іпотекодержателя від ПАТ «Неос Банк», з якого він дізнався про укладення Договору факторингу та про Договір передачі права за іпотечним договором від 21 липня 2014 року.

У січні 2015 року позивач отримав вимогу про досудове врегулювання спору, про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом і нараховану неустойку від ТОВ «Кредитні ініціативи». А у лютому 2015 року позивач отримав від ТОВ «Кредитні ініціативи» вимогу про усунення порушень, вимогу про добровільне виселення.

Так, позивач зауважує що з вимогою про стягнення заборгованості звернувся до суду не ПАТ «Банк Кіпру», а ТОВ «Кредитні ініціативи», ще й за спливом майже одного року після придбання боргу від банку.

Тобто, ТОВ «Кредитні ініціативи», звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, вийшов за межі своїх повноважень фактора за договором факторингу.

Момент відступлення права вимоги фактору - ТОВ «Кредитні ініціативи» означає припинення кредитних відносин між позивачем та Банком, який відступив вимогу, та обов`язок задовольнити вимогу фактора на суму продажу боргу, відповідно до ст. 1081 ЦК України.

ТОВ «Кредитні ініціативи», як на підставу законності своїх вимог, крім договору факторингу, посилається на договір про передачу йому ПАТ «Неос Банк» прав вимоги за іпотечним договором. Однак, ТОВ «Кредитні ініціативи», по придбаному боргу, не має права нараховувати відсотки, штрафи та інші платежі, у тому числі й не має права вимагати повернення кредиту, оскільки він викупив у Банка борг, а не кредит (сума боргу, яка є істотною умовою договору, оскільки є його ціною, не зазначена в договорі факторингу від 06.06.2014). Саме ця сума могла бути пред`явлена до вимоги фактором - ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до ст. 1077 ЦК України, протягом шести місяців з дати придбання боргу, оскільки фактор має право вимоги до поручителя.

Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не має банківської ліцензії, він не може бути стороною кредитного договору та вимагати повернення кредиту, та й відбулась саме заміна сторони у зобов`язанні, а не у кредитному договорі.

Стосовно відступлення права вимоги на іпотеку, позивач зазначив, що вона відбувається за одночасним здійсненням права вимоги за основним зобов`язанням.

Так, позивач вважає, що під час укладання договору факторингу ПАТ «Банк Кіпру» продав ТОВ «Кредитні ініціативи» лише борг, забезпечений порукою, відтак жодного відношення до предмета іпотеки відповідач не має, а відтак й перехід права власності на майно позивача є незаконним.

У зв`язку з тим, що сума викупленого боргу взагалі не зазначена в договорі факторингу, відтак невизначена взагалі й сума основного зобов`язання, а отже, договір факторингу не може бути забезпечений предметом іпотеки. Оскільки кредитні правовідносини припинились з моменту укладення договору факторингу, то і договір іпотеки вважається припиненим з 06 червня 2014 року.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати Договір поруки № 44-705/2012-П2 від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру» для забезпечення кредитних зобов`язань та Договір іпотеки, укладений для забезпечення кредитних зобов`язань, від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кіпру», відповідно до якого предметом іпотеки було визначено нерухоме майно - житловий будинок літ. Г-2 загальною площею 316,8 кв.м., житловою площею 146,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, на якій розташований будинок, площею 0,1500 га, кадастровий номер 2:11:001:0311, припиненим та відповідно всі зобов`язання, які передбачені даним договором, повернути всі документи на предмет іпотеки, наявні у сторін.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Договір поруки № 44-705/2012-П2 від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» для забезпечення кредитних зобов`язань визнано припиненим.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині визнання договору поруки припиненим, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині визнання договору поруки припиненим, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що сторони в договорі поруки погодили строк дії поруки протягом трьох років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання. Відтак, зважаючи на той факт, що вимога про усунення порушень була направлена 02 жовтня 2013 року, з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось у 2015 році, тому в суду були відсутні підстави вважати, що порука за договором є припиненою.

Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. А рішення суду - без змін. Зазначає, що в апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на договір поруки № 44-705/2012-П2 від 23 травня 2012 року, укладений з ОСОБА_3 , який не є стороною в цій справі, а предметом розгляду справи є договір поруки, укладений з ОСОБА_1 . Зазначає, що редакція ч.4 ст. 559 ЦК України, на яку посилається ТОВ «Кредитні ініціативи» в апеляційній скарзі, не застосовується до спірних взаємовідносин та суд першої інстанції правильно застосував редакцію ч.4 ст. 559 ЦК України до внесення змін Законом України від 03.07.2018. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки спірним договором поруки не визначено строку, після закінчення якого поруки припиняється, в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки припиненим, апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідач ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи за адресою, за якою у встановленому законом порядку зареєстроване його місце проживання (т.3 а.с.74)

Представник ПАТ «Альтбанк» до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи ( т.3 а.с.71).

Згідно ч.5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Авер`янова С.Б. отримала судову повістку про виклик до суду ( т.3 а.с.69,70,78).

Проте, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки не повідомили, будь-яких заяв від них не надходило.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 березня 2020 року клопотання позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції в приміщенні Херсонського окружного адміністративного суду задоволено та доручено названому суду забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке призначено на 05 травня 2020 року о 14год.20хвл. ( т.3 а.с.60)

Вказану ухвалу отримано представником позивача- адвокатом Авер`яновою С.Б. ( т.3 а.с.70).

Згідно довідки №5 від 05 травня 2020 року Херсонського окружного адміністративного суду при перевірці явки сторін на вищеназваний час, позивача ОСОБА_1 та його представника не виявлено .

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим, виходив з того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, письмова вимога про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором була направлена поручителю 02 жовтня 2013 року, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду лише у 2015 році.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання договору поруки припиненим, позивач зазначав, що ПАТ «Банк Кіпру», надіславши 02 жовтня 2013 року на його адресу вимогу про усунення порушень, яка є вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся до суду в 2015 році, чим пропустив строк, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України, для пред`явлення до нього як поручителя вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у позовній заяві просив суд визнати припиненим Договір поруки № 44-705/2012-П2 від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру».

Проте, з матеріалів справи вбачається, що Договір поруки № 44-705/2012-П2 від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру», а Договір поруки № 44-705/2012-П3 від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру».

Виходячи зі змісту позовних вимог, враховуючи що позивач просив визнати припиненим Договір поруки, стороною якого є саме ОСОБА_1 , предметом розгляду в цій справі є саме Договір поруки № 44-705/2012-П3 від 23 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру».

Судом встановлено, що 23 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (кредитор, далі - ПАТ «Банк Кіпру») та ОСОБА_2 (позичальник) укладено Кредитний договір № 44-705/2012 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитор, на умовах та відповідно до положень договору, надає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 910 500,00 грн. на строк до 21 травня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом (т. 1 а.с. 89-97).

23 травня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (поручитель) і ОСОБА_2 (позичальник) укладено Договір поруки № 44-705/2012-П3 (далі - Договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору № 44-705/2012 від 23 травня 2012 року, укладеного між Кредитором та Позичальником (т. 1 а.с. 98-100).

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки повернення кредиту за Кредитним договором в сумі 910 500, 00 грн. в строк до 21 травня 2027 року (кінцевий термін) з дотриманням, при цьому, визначеного Кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або достроково у випадках, передбачених Кредитним договором та/або цим Договором, та/або чинним законодавством України.

02 жовтня 2013 року ПАТ «Банк Кіпру» надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, в якій повідомив про наявність простроченої заборгованості та вимоги щодо її сплати протягом тридцятиденного строку. Крім того, ПАТ «Банк Кіпру» попередив, що дана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором в сумі 1007886,42 грн. Також зазначено, що у випадку виконання вимоги в частині погашення простроченої заборгованості, вимога про дострокове стягнення всієї суми втрачає чинність (т. 1 а.с. 38, т.3 а.с. 22).

21 березня 2014 року ПАТ «Банк Кіпру» знову надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, в якій повідомив про наявність простроченої заборгованості та вимоги щодо її сплати протягом тридцятиденного строку. Крім того, ПАТ «Банк Кіпру» попередив, що дана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором в сумі 1 108 362, 96 грн. У випадку виконання вимоги в частині погашення простроченої заборгованості, вимога про дострокове стягнення всієї суми втрачає чинність ( т.3 а.с 19).

21 липня 2014 року ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Кіпру» (Клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Фактор) уклали Договір факторингу, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого Клієнт відповідно до умов цього Договору відступає Фактору свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованості Боржників та у Переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі Документації, а Фактор, шляхом надання фінансової послуги Клієнту, набуває Права Вимоги такої Заборгованості від Боржників та сплачує Клієнту грошові кошти в розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому цим Договором. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів (т.1 а.с. 65-81).

Так, за умовами Договору факторингу від 21 липня 2014 року відбулося відступлення права вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитними договорами та договорами забезпечення, у тому числі й за кредитним договором № 44-705/2012 від 23 травня 2012 року, що був укладений між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_2

25 липня 2014 року ПАТ «Неос Банк» надіслав ОСОБА_1 повідомлення, у якому зазначив, що з 21 липня 2014 року, всі його обов`язки за договором поруки він має виконувати на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (т. 1 а.с. 40).

Частинами першою та другою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною першою статті 1077 та частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, внаслідок укладення договору факторингу від 21 липня 2014 року відбулася заміна кредитора і саме ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 44-705/2012 від 23 травня 2012 року.

14 січня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вимогу про досудове врегулювання спору, у якій повідомило про наявність заборгованості за кредитним договором № 44-705/2012 від 23.05.2012 та запропонувало у строк 30 днів з дати отримання вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховану неустойку (т. 1 а.с. 41-42, т.3 а.с. 11-12).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.

Відповідно до п. 7.2 Договору поруки цей Договір набуває чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до настання однієї з наступних обставин:

7.2.1 виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) Позичальником зобов`язання, забезпеченого порукою;

7.2.2. погашення Поручителем у повному обсязі заборгованості Позичальника за Кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором;

7.2.3. якщо Кредитор на протязі трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц (провадження № 14-644цс18).

Ураховуючи зазначене, Договором поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умови Договору поруки про його дію до настання однієї з обставин (п. 7.2) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1.4 Кредитного договору, кінцевим терміном повернення заборгованості за цим договором є 21 травня 2027 року. Кінцевим терміном повернення заборгованості вважатиметься також 30-й день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення (вимоги) відповідно до будь-якого з пунктів 4.2.2.4-4.2.2.5, 4.2.4, 4.2.5, 5.1.1.1, 5.1.9 цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки повернення кредиту за Кредитним договором в сумі 910 500, 00 грн. в строк до 21 травня 2027 року (кінцевий термін) з дотриманням, при цьому, визначеного Кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або достроково у випадках, передбачених Кредитним договором та/або цим Договором, та/або чинним законодавством України.

Отже, боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 травня 2027 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

ОСОБА_1 , вважаючи Договір поруки припиненим, посилається на те, що у жовтні 2013 року він отримав від кредитора вимогу про усунення порушень, у якій було зазначено, що дана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення цієї суми.

З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2013 року ПАТ «Банк Кіпру» надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, в якій повідомив про наявність простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 5 958, 50 грн., по процентах у розмірі 97 704, 42 грн., та вимоги щодо її сплати протягом тридцятиденного строку. Крім того, ПАТ «Банк Кіпру» попередив, що дана вимога є одночасно вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором в сумі 1007886,42 грн. Також зазначено, що у випадку виконання вимоги в частині погашення простроченої заборгованості, вимога про дострокове стягнення всієї суми втрачає чинність (т. 1 а.с. 38).

Як зазначалось вище, 21 березня 2014 року ПАТ «Банк Кіпру» надіслав ОСОБА_1 аналогічну вимогу (т.3 а.с. 19).

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 4.1.1 договору поруки поручитель зобов`язаний у семиденний строк з дня отримання письмової вимоги Кредитора виконати забезпечене порукою зобов`язання шляхом перерахування суми основної (позичкової) заборгованості за кредитом, процентів, комісії, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, а також витрат Кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх зобов`язків за Кредитним договором, на рахунки, вказані у вимозі Кредитора (т.1 а.с.98-99).

Заперечуючи проти позову (т.3 а.с.4) представник ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначав, що наявні у матеріалах справи вимоги не змінили строк виконання основного зобов`язання, оскільки лише інформують поручителя про наявність поточної заборгованості та не зобов`язують його сплатити кредит у повному розмірі.

Апеляційний суд дослідив зміст указаних вимог про усунення порушень.

Так, у вимозі про усунення порушень від 02 жовтня 2013 року, на яку суд першої інстанції посилається як на вимогу дострокового повернення кредиту, банк повідомляє поручителя, що станом на 02 жовтня 2013 року позичальник має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 5 958, 50 грн., по процентах у розмірі 97 704, 42 грн., та вимоги щодо її сплати протягом тридцятиденного строку.

Отже, кредитор інформує поручителя про наявність у позичальника простороченої заборгованості, яку просять погасити протягом тридцятиденного строку та не зобов`язує поручителя сплатити кредит у повному розмірі із зазначення строку погашення боргу та рахунку на який має відбутися перерахування коштів як це визначено у п. 4.1.1 договору поруки.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що днем настання строку виконання основного зобов`язання за цим договором, з якого починається відлік шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя,є направлення вимоги про усунення порушень поручителю.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку передбачено розділом 4 кредитного договору.

Згідно з п. 4.2.4 Кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості позичальника за цим договором, включаючи прострочену та строкову/поточну заборгованість позичальника за кредитом та/або процентами, та/або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані проценти у певних випадках. У випадку такої вимоги про дострокове повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі Кредиту, сплати Процентів та інших платежів/сум, які підлягають сплаті позичальником на користь Кредитора за цим Договором, заборгованість/кошти стають негайно належними до сплати та мають бути повернені/сплачені впродовж 30 днів з дня надіслання Кредитором на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення (вимоги).

Отже, п. 1.1.4, 4.2.4 Кредитного договору визначено, що кінцевим терміном повернення заборгованості за цим Договором, в тому числі, є 30-й день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення (вимоги) по дострокове повернення заборгованості.

Договір поруки не містить умов щодо дострокового погашення заборгованості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що кредитор, направивши 02 жовтня 2013 року поручителю ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, не змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки сторони у Кредитному договорі добровільно погодили, що заборгованість/кошти стають негайно належними до сплати та мають бути повернені/сплачені впродовж 30 днів з дня надіслання Кредитором на адресу саме Позичальника відповідного листа-повідомлення (вимоги), а не Поручителя.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що 02 жовтня 2013 року Кредитор направляв Позичальнику вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, за змістом якої було змінено строк виконання основного зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, Кредитор вперше звернувся до Позичальника ОСОБА_2 з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості 14 січня 2015 року (т.1 а.с. 41-42, т.3 а.с. 11-12).

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року (справа №333/1047/15), ТОВ «Кредитні ініціативи» 17 лютого 2015 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 10 грудня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором та договором поруки у сумі 1 285 814 грн. 78 коп.

На час вирішення даного спору, вищеназвана цивільна справа знаходиться на розгляді Запорізького апеляційного суду.

Ураховуючи викладене, а також те, що п. 2.1 Договору поруки визначено, що кінцевим терміном повернення кредиту за Кредитним договором є 21 травня 2027 року, а матеріали справи не містяться доказів зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, тому відсутні підстави вважати Договір поруки припиненим.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання Договору поруки припиненим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовних вимог щодо визнання договору поруки припиненим з інших підстав не заявлено.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення суду, в частині, що оскаржується, на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі в частині стягнення з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позов в частині визнання договору поруки припиненим задоволенню не підлягає, судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в цій частині покладається на позивача.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 960 грн.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в особі представника - адвоката Біллерис Юрія Олексійовича задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року в частині визнання договору поруки припиненим скасувати та ухвалити в цій частині постанову наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», публічного акціонерного товариства «Альтбанк», ОСОБА_2 в частині визнання договору поруки залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2020 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: Г.С. Подліянова

І.В. Кочеткова