Справа № 493/1880/19
Провадження № 22-ц/801/1119/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 рокуСправа № 493/1880/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2020 року постановлене у складі судді Волошина С. М., в м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-

в с т а н о в и в :

28 жовтня 2019 Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому ставило вимогу стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2011 року у розмірі 124 879 грн 99 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 лютого 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 2 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 30 вересня 2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 204 348, 45 грн, з яких: 1 932, 11 грн - заборгованість за тілом кредиту; 199 616, 34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 800 грн - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2011 року у розмірі 124 879, 99 грн, з яких: 1 932, 11 грн - заборгованість за тілом кредиту; 122 947, 88 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 10 лютого 2011 року по 30 грудня 2018 року, а також судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 26 листопада 2019 року відкрито провадження у цій справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 58).

Ухвалою цього ж суду від 18 грудня 2019 року справу направлено для розгляду за територіальною підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області (а.с. 63).

05 лютого 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області прийняв до свого провадження вказану справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 92).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2011 року в розмірі 1 932 грн 11 коп., з яких: 1 014, 14 грн - поточна заборгованість за тілом кредиту та 917, 97 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у заяві та довідці не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку визначеного законом з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі з дня пред`явлення позову, а тому відсутні підстави застосування строків позовної давності в частині стягнення тіла кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що хоча в довідці про умови кредитування підписаній позичальником, сторони і обумовили розмір процентів за користування кредитними коштами у розмірі 36 % річних (3% місячних), однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01 січня 2013 року банк в односторонньому порядку неодноразово змінював розмір процентної ставки, що прямо суперечать вимогам ЦК України (ст. 1056-1 ЦК України), а тому є незаконним. Станом на 31 грудня 2012 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого з позичальником розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 14, 77 грн. Тому, саме вказаний розмір заборгованості по відсоткам суд вважав доведеним, в решті ж розмір заборгованості по процентам суд визнав недоведеним, оскільки позивачем не представлено суду доказів, про погодження між сторонами кредитного договору права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку та дотримання позивачем процедури повідомлення відповідача про одностороннє збільшення розміру процентної ставки за відсотками. Враховуючи, що ці щомісячні платежі по сплаті відсотків датовані 2012 роком, а з позовом позивач звернувся 28 жовтня 2019 року, суд дійшов висновку, про пропуск строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що є підставою для відмови в задоволенні позову у цій частині.

При цьому суд відхилив доводи позивача, що сторони при укладенні кредитного договору в п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг у банку, погодили збільшення строку позовної давності, оскільки подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не підписані відповідачем та достовірно не підтверджують вказаних обставин. Що стосується строків позовної давності щодо тіла кредиту, місцевий суд вважає, що підписана сторонами заява та довідка не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21 квітня 2020 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не правильно застосував строки позовної давності, невірно стягнув заборгованість за відсотками лише до зміни відсоткової ставки, не врахувавши, що з дати укладення договору діяла ставка 36% на рік, а з 01 січня 2013 року ставка за користування кредитом була зменшена на користь відповідача, і лише з 01 квітня 2015 року процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 43, 2 % на рік. Вважає, що оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, то позовні вимоги Банку щодо стягнення відсотків за ставкою 3,0 % на місяць підлягають до задоволення.

Крім того, стверджує, що суд незаконно відмовив у стягненні відсотків застосувавши строк позовної давності. Зазначає, що з наданого розрахунку вбачається, що протягом 2011 - 2017 років відповідач щомісячно здійснював погашення заборгованості за договором, чим переривав перебіг строку позовної давності, останній платіж здійснено відповідачем 13 березня 2017 року, а з позов подано у жовтні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Покоєвича А. О. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що нарахування відсотків Банком поводилося з порушенням вимог чинного законодавства України. Стверджує, що з часу виникнення заборгованості по час подачі позовної заяви пройшло майже 9 років, згоди на збільшення трирічного строку позовної давності ОСОБА_1 не надавала, а тому вважає що суд першої інстанції вірнозастосував строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 10 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, та підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 3% в місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн, і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня(2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше; встановлено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь - якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; та інше (а.с. 8 - 9).

У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді.

На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок з наданням пластикової платіжної картки № НОМЕР_1 , на який зараховано суму кредитного ліміту.

До матеріалів справи банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 10 - 24);

Згідно розрахунку заборгованості останній платіж на погашення кредиту у сумі 2 000 грн ОСОБА_1 здійснила 13 березня 2017 року, її заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року становить 204 348, 45 грн, з яких: 1 932, 11 грн - заборгованість за кредитом; 199 616, 34 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 800 грн - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 лютого 2011 року в розмірі 124 879, 99 грн, з яких: 1 932, 11 грн - заборгованість за кредитом; 122 947, 88 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 10 лютого 2011 року по 30 грудня 2018 року (а.с.5-7).

Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 39-40).

ОСОБА_1 подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 76-77).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних допустимих і достовірних доказів (ст. ст. 76 - 79 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву, в якій зазначено розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

Вирішуючи цю справу, суд першої інстанції вірно врахував, що одночасно з підписанням заяви, 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 3% в місяць, отже, сторони обумовили розмір процентів у довідці про умови кредитування, яка підписана позичальником, там містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких встановлено на рівні 36 % річних (3% місячних).

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Отже, застереження, зазначені в статті 1056-1 ЦК України стосуються випадку збільшення процентної ставки в односторонньому порядку. Як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.01.2013 року Банк змінив процентну ставку, але в бік зменшення: з 01 січня 2013 року - на 30,00 % річних, з 01 вересня 2014 року - на 34, 80 % річних. Оскільки законодавство не містить заборони в односторонньому порядку зменшувати процентну ставку то висновок суду про незаконність зміни процентної ставки в бік зменшення - є невірним, а відтак суд невірно визначив дату, з якої нарахування процентів проводилось неправомірно.

Разом з тим, 01 квітня 2015 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 43, 20 % річних, що з огляду на викладене, є неприпустимим, так як матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Відтак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Заяві позичальника розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 3 035 грн 80 к.

Оскільки сторони, підписавши анкету-заяву (а.с.8), погодили розмір процентної ставки у 36 % річних, тому саме цю ставку слід було враховувати суду першої інстанції при визначенні розміру заборгованості за процентами, що ним зроблено не було.

Відтак, апеляційний суд наводить власний розрахунок заборгованості за процентами за період з 01.04.2015 року (початок періоду незаконного підняття процентної ставки) по 30.09.2019 року (в межах заявлених позовних вимог): Розмір заборгованості за тілом кредиту, як вбачається з наданого Банком розрахунку, за вказаний період був сталим та склав 1 932,11 грн. Отже за період з 01.04.2015 року по 30.09.2019 року розмір процентів (за ставкою 36 % річних або 3% за місяць) становить 3 130,02 грн (1932,11 х 3% х 54 міс).

Таким чином, з урахуванням вже існуючої заборгованості станом на 31.03.2015 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у Заяві позичальника розміру), станом на 30.09.2019 року розмір нарахованих процентів становить 6 165,82грн (3 035,8 + 3 130,02).

З урахуванням того, що відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за процентами було сплачено 30.01.2017 року - 348 грн, 03.03.2017 року - 1300 грн, 13.03.2017 року - 2 000 грн, тобто всього 3 648 грн , що підтверджено відповідним розрахунком (а.с.8 на звороті), тому станом на 30.09.2019 року заборгованість за процентами становить 2 517,82 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

З урахуванням того, що Банк звернувся з позовом 28.10.2019 року, останній платіж було здійснено відповідачкою 13.03.2017 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, - висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення процентів є невірним, а доводи апеляційної скарги підставними.

Отже, рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з постановленням нового про стягнення з відповідачки на користь позивача 2 517,82 грн.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір заборгованості становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює судове рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат. Позивач поніс судові витрати в розмірі 4 802,50 грн (1921 грн (а.с.1) + 2 881,50 грн (а.с.180). До задоволення підлягає 4 449,93 грн (1 932,11 тіла кредиту + 2 517,82 грн процентів), що становить 3,56 % від заявленої суми (124 879,99 грн). Тому, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат (частина 1 статті 141 ЦПК України), з відповідачки на користь позивача слід стягнути 170,97 грн понесених позивачем судових витрат (3,56%).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом та в частині розподілу судових витрат скасувати та в цій частині постановити нове:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за процентами за Кредитним договором №б/н від 10.02.2011 року, яка склалася станом на 30 вересня 2019 року, в розмірі 2 517,82 (дві тисячі пятсот сімнадцять гривень 82 к.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () 170,97 (сто сімдесят гривень 97 к.) гривень понесених судових витрат.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ),

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий О. В. Ковальчук