Справа № 462/2694/20
УХВАЛА

15 травня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_2 14.05.2020 року звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме: квартиру загальною площею 90,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., що складається з 2 кімнат і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; транспортний засіб INFINITI Модель НОМЕР_1 , рік випуску НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 готується позовна заява до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору поставки №021 від 10.10.2019 р., стягнення коштів в сумі 12000 дол. США, 3% річних в сумі 5704,06 грн. та моральної шкоди в розмірі 150000 грн. В цілому ціна позову становитиме 528640,06 грн. Позов аргументовано тим, що 10.10.2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір поставки №021. 10.10.2019 року, після підписання договору, ОСОБА_3 взяла в позивача, у якості передоплати по договору, 12000 дол. США, про що надала власноручно написану розписку від 10.10.2020 року. Однак, станом на сьогодні, ОСОБА_3 на зв`язок не виходить, на дзвінки ОСОБА_1 не відповідає, повернути кошти відмовляється, товар не поставила. Враховуючи наведене, просить заяву задовольнити.

Заява про забезпечення позову розглядається згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 151 ЦПК України передбачено вимоги до форми і змісту заяви про забезпечення позову. Зокрема, така повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Приписами ч. 5 ст. 154 ЦПК України встановлено, що розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Слід зауважити, що зазначення у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення або наведення мотивів відсутності підстав для зустрічного забезпечення необхідне для правильного та об`єктивного вирішення судом такої заяви.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Однак подана заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.04.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред`явлення певних позовів.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

У даній заяві заявник просить звільнити його від сплати судового збору згідно ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Таким чином, законодавець визначив, що споживач звільняється від сплати судового збору за подання саме позову, проте заявник не звільняється від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Відтак, вищевказана заява про забезпечення позову підлягає оплаті судовим збором, а тому в задоволенні клопотання заявника слід відмовити.

За таких обставин, суд приходить до висновку про повернення заяви про забезпечення позову заявнику, як таку, що подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Керуючись ст. 149, 151, 153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Заяву про забезпечення позову повернути представнику заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у порядку ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Постигач О.Б.