ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/809/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/985/17-ц Категорія: 301020300 Костенко А.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів Новікова О.М. Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комітету спілки співвласників майнових паїв реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Нестерівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Нестерівка», третя особа: Нестерівська сільська рада Маньківського району Черкаської області, про виділення майна в натурі та визнання права власності

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому просив у порядку виділення у натурі майна колективного сільськогосподарського підприємства «Нестерівка» (далі КСП «Нестерівка») визнати за ним право власності на об`єкти нерухомості та рухоме майно колишнього КСП відповідно до наданого та узгодженого переліку.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником майнових паїв на підставі свідоцтва НОМЕР_1 № 531619 про право власності, виданого Нестерівською сільською радою Маньківського району Черкаської області, на суму 141163,00 грн.

Майнові паї отримано у власність в процесі реорганізації та розпаювання КСП «Нестерівка», с. Нестерівка, Маньківського району, Черкаської області.

28 листопада 2001 року між власниками майнових паїв КСП «Нестерівка» було укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном. Маючи право на виділення в натурі майна КСП «Нестерівка» на суму 141163,00 грн, з відповідними заявами він звертався до Комітету спілки співвласників майнових паїв реорганізованого КСП «Нестерівка» та ТОВ «Нестерівка», проте відповіді не отримав. Вважав такі дії відповідачів такими, що порушують його права як власника майнових паїв.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на майно, виділене в натурі: об`єкти нерухомості розташовані у с. Нестерівка, Маньківського району, Черкаської області, а саме: нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення електростанції АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 ; забійну площадку на АДРЕСА_4 ; нежитлове приміщення (водокачку) на АДРЕСА_5 ; водонапірну вежу Рожновського по АДРЕСА_6 ; також автомобіль бортовий ГАЗ-4301, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль ЗІЛ ММЗ-4502, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ; причіп до трактора НОМЕР_4 ПТС 4/45 1990 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 ; силососховище № 1, силососховище № НОМЕР_4 ; дизельну установку, 1996 року випуску; танк молочний, 1990 року випуску; водонагрівач САСО 800, 1987 року випуску; вакуумний насос, 1968 року випуску; сепаратор ОПМ, 1989 року випуску; насос КМ-59, 1992 року випуску; електрообладнання АД-30, 1966 року випуску; доїльні установки 2 шт., 1997 року випуску; транспортер ТСН-350, 1993 року випуску; транспортер ТСН-160, 1993 року випуску; змішувач СКО-Ф, 1992 року випуску; НОМЕР_6 , 1987 року випуску; водонагрівач САОС-400 2 шт., 1991 року випуску; транспортер НОМЕР_7 -40, 1992 року випуску; теліжки ТУ-10 2 шт., 1993 року випуску.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективний сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня року № 62, ОСОБА_2 , як член КСП «Нестерівка», мав право на виділ паю в натурі та відповідно визнання права власності на вказане майно.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 , яка не брала участі в суді першої інстанції, але прав та обов`язків якої стосується оскаржуване рішення.

Підставою для оскарження рішення апелянтка зазначила те, що вказаним рішенням, серед іншого, визнано право власності за позивачем і на водонапірну вежу Рожновського по АДРЕСА_6 . Проте земельна ділянка, на якій розташована вежа, належить заявниці на праві власності. Тому між учасниками справи існує спір з приводу вказаної земельної ділянки. Крім того вказана водонапірна вежа фігурує у справі лише у позовній заяві ОСОБА_2 , технічному паспорті від 19.10.2017 року та у листі ТОВ «Нестерівка», що направлявся останньому. Більше вказана вежа не значиться в жодному документі.

Також апелянта у скарзі вказала на відсутність законних підстав для набування права власності позивачем на спірний об`єкт.

Просила скасувати рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на водонапірну вежу Рожновського по АДРЕСА_6 , ухвалити нове, яким в цій частині позовних вимог відмовити.

27.08.2018 до апеляційного суду Черкаської області надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому він зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, рішення вважає законним, оскільки оскаржуване рішення жодним чином не позбавляє апелянтку права власності на земельну ділянки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Також на апеляційну скаргу надійшов відзив від 27.08.2018 від ТОВ «Нестерівка», до якого додано докази, які на думку ТОВ «Нестерівка», спростовують доводи апелянтки про те, що водонапірна вежа не значиться в переліку майна КСП «Нестерівка». Не погоджуючись з позицією апеляційної скарги про порушення судовим рішення прав ОСОБА_1 на земельну ділянку, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 серпня 2018 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрито у зв`язку з тим, що оскаржуваним рішенням не порушено права, обов`язки та інтереси заявниці.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 серпня 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому, вирішуючи спір в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції переглядає справу тільки стосовно позовних вимог про визнання за позивачем права власності на водонапірну вежу ОСОБА_3 . Рішення суду в іншій частині не оскаржується, тому не підлягає перегляду згідно з вимогами ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Предметом позову є виділення в натурі частки у майні КСП «Нестерівка» на суму 141 163,00 грн., та визнання права власності на об`єкти, в тому числі стосовно водонапірної вежі Рожновського по АДРЕСА_6 .

Судом встановлено, що позивач є власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нестерівка» на підставі свідоцтва НОМЕР_1 531619 від 22.09.2017, виданого Нестерівською сільською радою Маньківського району Черкаської області на суму 141163,00 грн. (т. 1 а.с. 8).

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 7 вказаного Закону України майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до положень статті 9 Закону України № 2114-ХІІ до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Згідно з Методикою уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 (далі - Методика), майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Також питання виділення майнового паю урегульовано частково в Указі Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Пунктом 2 Методики визначено, що співвласники - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника.

Позивач як власник майнового паю просив виділити йому у власність серед переліку майна, в тому числі, і водонапірну вежу Рожновського по АДРЕСА_6 .

28.11.2001 власники майнових паїв, визначених в результаті паювання майна КСП «Нестерівка», в зв`язку з його реорганізацією в ТОВ «Нестерівка, уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності спілки власників майнових паїв КСП «Нестерівка» (т. 1 а.с. 200-203).

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору визначено, що перелік майна, яке передається співвласникам, наведений в додатку 1 до цього договору.

У вказаному додатку серед переліку майна значиться «Башня (вежа) Рожновського» вартістю 1420,00 грн. (т. 1 а.с. 205).

З огляду на викладене, матеріалами справи спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що спірна водонапірна вежа була відсутня в документації ТОВ «Нестерівка» як майно, яке може бути розпайоване.

Таким чином, позивач як власник майнового паю в КСП «Нестерівка» мав право претендувати на водонапірну вежу, як на майно, яке включене в пайовий фонд власників майна.

Відповідачі по справі погодились з позовними вимогами ОСОБА_2 .

Проти виділення водонапірної вежі у власність позивачу заперечує ОСОБА_1 , стверджуючи, що водонапірна вежа АДРЕСА_7 по АДРЕСА_6 , знаходиться на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 090360 від 30 грудня 2003 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2.19 га, яка розташована на території Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області (т. 1 а.с. 86).

Витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що сформовано 13.07.2018 (т. 1 а.с. 118-119), підтверджується, що ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності земельною ділянкою кадастровий номер :02:02:0360 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1911 га, в селі Нестерівка, Маньківського району, Черкаської області. Підстава для виникнення права рішення Нестерівської сільської ради від 06.02.2003 №5-11а. Документ, що посвідчує право державний акт від 30.12.2003 ЧР090360.

Крім того, у витязі також зазначено, що вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ТОВ «Нестерівка» з 01.01.2007 строком 10 років.

Також щодо вказаної земельної ділянки зареєстровано земельний сервітут, який поширюється на 0,0174 га, безстроково.

Видатковим касовим ордером від 19.09.2017 підтверджується, що ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Нестерівка» 1200,00 грн. за 2017 рік в якості сплати за договором сервітуту (т. 1 а.с. 196).

На підставі акту обстеження земельної ділянки № НОМЕР_8 від 26.04.2017 вбачається, що при винесенні земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі було виявлено, що на площі, яка входить в земельну ділянку ОСОБА_1 знаходиться водонапірна башта (вежа) і зазначено, що це сталося внаслідок технічної помилки розробників документації із землеустрою (т. 1 а.с. 197).

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 позов ТОВ "Нестерівка" та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по частині земельної ділянки для обслуговування нерухомого майна задоволено.

Встановлено на користь ТОВ «Нестерівка» та ОСОБА_2 безстроковий платний земельний сервітут зі сплатою щорічно грошових коштів в сумі 1200,00 грн., який полягає у праві проходу та проїзду по частині земельної ділянки розміром 0,017 га для обслуговування нерухомого майна, яка є частиною земельної ділянки площею 2,1911 га з кадастровим номером :02:002:0306, належній на праві власності ОСОБА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Нестерівка» та ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 28.11.2018 залишено без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 21.02.2019.

При цьому, вказаними судовими рішеннями встановлено, що водонапірна вежа, яка знаходиться на краю земельної ділянки ОСОБА_1 , була збудована ще у 1984 колгоспом ім. Мічуріна та була включена до переліку майна, що підлягало розпаювання, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області №183 від 31.03.2017.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 одержала у власність земельну ділянку з вежею на ній розташованою, не маючи заперечень проти цього, та тривалий час реалізовувала своє право власності на земельну ділянку без наявності до цього перешкод, апеляційний суд вважає, що виділення у власність ОСОБА_2 водонапірної вежі не суперечитиме правам та інтересам ОСОБА_1 .

Щодо вказівки в апеляційній скарзі на незаконність визнання права власності за позивачем на спірну водонапірну вежу, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Приведеними вище положеннями Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указу Президента України від 29 січня 2001 року № 62 « Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян к процесі реформування аграрного сектора економіки», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» передбачено право власника майнового паю (паїв) на виділення в натурі майна.

Непереконливим, на думку колегії суддів, є посилання в апеляційній скарзі на невиконаний певний порядок оформлення права власності на виділене пайове майно, тобто відсутність акту-прийому-передачі майна від підприємства-правонаступника (користувача) та внесення відповідної відмітки у Свідоцтві про право власності на майновий пай.

Така процедура була визначена Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, який був затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 і втратив чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 квітня 2013 року № 253.

Що стосується самого Договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 28 листопада 2001 року, то відповідно до п. 1.4 власники майнових паїв, з метою більш ефективного використання майна, домовились передати його за цивільно-правовими договорами до ТОВ «Нестерівське». Самі договори про оренду майна в матеріалах справи відсутні.

Отже суд позбавлений можливості встановити наявність та термін дії таких договорів а відповідально і заборону власникам паїв виділити в натурі свою частку під час дії договорів про передачу майна, як це передбачено п. 3.1 вказаного договору від 28.11.2001 року.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, за заявою відповідача, ТОВ «Нестерівка», як підприємство-правонаступник та користувач майном колишнього КСП «Нестерівка», жодним чином не перешкоджало власникам майна виділяти його в натурі. На даний час всі власники майнових паїв виділили свої майнові паї в натурі на підставі рішення судів та користуються ними.

Враховуючи приведені вище доводи, позицію відповідачів у даній справі, встановлений порядок володіння спірним об`єктом нерухомості, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає критеріям законності та обґрунтованості судового рішення і не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді