Справа № 234/4412/20
Провадження № 2-о/234/442/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Антонюка Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із спільної заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що з 18.07.2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська, актовий запис №22. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із заявницею, спір про місце поживання дитини відсутній. Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільного господарства вони не ведуть та переконані, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Між ними досягнуто згоди щодо розірвання шлюбу за спільною заявою, визначено місце проживання дитини після розірвання шлюбу та участі батьків у забезпеченні умов життя та виховання дитини, що знайшло своє вираження у письмовому договорі.

Заявники в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та просили задовольнити їх спільну заяву про розірвання шлюбу.

Повідомлена належним чином заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, що не є перешкодою для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як визначено статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік, згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

Судом встановлено, що з 18.07.2015 року подружжя перебуває у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області, актовий запис №22. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя подружжя не склалося, що стало підставою припинення сімейно-шлюбних відносин, подружжя спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб на підставі спільно поданої заяви.

Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

Стаття 109 Сімейного кодексу України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

13.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, за умовами якого між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та участі у вихованні спільної дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що рішення заявників про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких подружжя наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, та відповідає їх дійсній волі, не зачіпає та не порушує їх особисті та майнові права, та права їх малолітньої дитини, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, останній час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, досягли спільної згоди щодо місця проживання та виховання дитини, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України,

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,4-5,76-81,263-265,293 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.07.2015 року виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області, актовий запис №22 - розірвати.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 23.04.2020 року.

Суддя Краматорського міського суду В. О. Заборський