Справа № 202/4867/19
Провадження № 4-с/202/3/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Паленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області, на дії державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії держаної виконавчої служби, в якій просить суд скасувати арешт з усього майна скаржниці та інші заходи, вжиті державною виконавчою службою щодо примусового виконання рішення відповідно до виконавчого провадження ВП № 13314489 за судовим наказом № 2-н-274/08 від 31 березня 2008 року.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що у 2009 році на примусовому виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження ВП № 13314489 від 08 червня 2009 року з примусового виконання судового наказу № 2н-274 від 26 травня 2008 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ ЕК «Дніпрообленерго» суми боргу у розмірі 1 616,28 грн., яке було завершене 29 вересня 2009 року на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно вищезазначений виконавчий документ до відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебував. Зазначила, що на теперішній час виконавче провадження знищене, а накладений в його рамках арешт на майно скаржниці не скасовано, що, в свою чергу порушує її конституційні права як власника. Наведене зумовило звернутися до суду з даною скаргою.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали скарги, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно листа Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 14.01.20202 року Вих. № 2136 відповідно до інформації, що міститься в АСВП в Індустріальному відділі ДВС у 20009 році на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 13314489 з примусового виконання судового наказу № 2н-274 від 26.05.2008 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ ЕК «Дніпроенерго» суми боргу у розмірі 1 616,18 грн., яке було завершено у 2009 році відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року).

Відповідно до ст.447, ч.ч.2,3 ст.451 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В силу ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV в редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа стягувачу (втрата чинності з 05.10.2016 року, крім статті 4. Стаття 4 втратила чинність з 05.01.2017 року згідно із Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд вважає що вимоги скарги про зобов`язання зняти арешт з майна боржника не підлягають задоволенню, оскільки виконавче провадження було завершено ще у 2009 році, а тому, з огляду на те, що державний виконавець діє у межах спеціального Закону та виконання виконавчого документу, скарга задоволенню не підлягає і підняте питання може бути вирішено шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258-260, 268, 450-452 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області, на дії державної виконавчої служби - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції у 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.О. Кухтін