Справа № 490/9037/19 Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22ц/812/973/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Біляєвою В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 , яка подана від його імені

адвокатом Гоцуляк Юлією Сергіївною

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Чулупа О.С. у місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області

Баришнікова Артема Дмитровича

(далі- приватний виконавець Баришніков А.Д.),

ОСОБА_4 ,

третіх осіб Акціонерного товариства (АТ) «Альфа-Банк»,

Державного підприємства (ДП) «Сетам»

про визнання електронних торгів недійсними

з поверненням майна приватному виконавцю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до приватного виконавця Баришнікова А.Д., Палія В.В., третіх осіб, в якій просив визнати недійсними електронні (прилюдні) торги, які проведені 26 вересня 2019 року, з реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

Одночасно при подачі позову ОСОБА_1 заявлено про забезпечення позовної заяви шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної квартири.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволена.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року до участі у справі у якості правонаступника третьої особи АТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк».

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2020 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 , ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 листопада 2019 року скасована та ухвалене нове судове рішення, яким в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

30 березня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову та його забезпечення, в якій просив визнати недійсними електронні торги та застосувати реституцію шляхом повернення спірної квартири продавцю приватному виконавцю для вирішення ним питання про звернення стягнення на вказану квартиру в порядку примусового виконання рішень.

Одночасно просив про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2020 року заява ОСОБА_1 задоволена, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що є об`єктивні дані стверджувати, що відповідач може здійснити відчуження спірної квартири, та ці дії призведуть у подальшому до неможливості виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Гоцуляк Ю.С. просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, та ухвалити нову, якою відмовити у забезпеченні позову.

На думку адвоката, суд при прийнятті заходів забезпечення не звернув увагу на відсутність даних про можливе відчуження спірної квартири на час подачі заяви позивачем та надання скріншоту з мережі інтернет про продаж квартири, який викладено невідомою особою, після звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав її обґрунтованою у зв`язку із доведенням позивачем необхідності забезпечення його позову у такий спосіб, так і існуванням загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

З такими висновком суду погодитися неможна.

Так, відповідно до змісту статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги немайнового характеру про визнання електронних торгів недійсними у своїх інтересах, та вимоги майнового характеру в інтересах визначеного ним відповідача - приватного виконавця Баришнікова А.Д., які пов`язані з поверненням на користь виконавця спірної квартири для виконання ним визначених позивачем дій.

Відтак, позивач ОСОБА_1 вважав за співмірне заявленому ним розміру позовних вимог застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, продану з електронних торгів за зведеним виконавчим провадженням на виконання декількох рішень суду.

Тому, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на ймовірну загрозу неможливості в подальшому виконання судового рішення, у випадку задоволення його вимог.

Одночасно на момент подачі заяви ОСОБА_1 не надав достеменних доказів щодо можливості такої загрози, надавши лише ІНФОРМАЦІЯ_1 року скриншот з мережі інтернету «Оголошення на ІНФОРМАЦІЯ_2 », де невідома особа на ім`я « ОСОБА_5 » опублікувала оголошення про продаж 2-х кімнатної квартири вартістю 26000 доларів США.

При цьому об`єктивно з`ясувати дані щодо точного місця розташування такої нерухомості, окрім Центрального району міста Миколаєва, та ідентифікувати її як спірну квартиру неможливо.

Тобто позивачем у поданій ним заяві про забезпечення позову не обґрунтовані наслідки невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову, та не зазначено, яким чином невжиття їх у майбутньому спричинить утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є за законом його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

За висновками КЦС ВС, викладеними ним у постанові від 5 лютого 2020 року при розгляді справи №490/3925/19 і у постанові від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід врахувати і те, що у відповідності до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ, напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном - принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). За констатацією ЄСПЛ відсутність додержання хоча б одного критерію є порушенням державою статті 1 Першого протоколу.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Відтак, при розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист якого вжито заходи забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Тому, суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення заяви ОСОБА_1 повинен був з`ясувати щодо достовірності відомостей, що надані позивачем та їх відповідності ідентифікуючим ознакам спірного житла, а також навести обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати фактично на захист інтересів приватного виконавця, якому позивач просить повернути майно, і що цей захід не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб.

Також поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що після проведення електронних торгів позивач ОСОБА_1 спільно з неповнолітньою донькою скасував свою реєстрацію у АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 та 10 жовтня 2019 року зареєстрував своє постійне місце мешкання за адресою розташування спірної квартири, що утруднює будь-яку можливу її продаж у подальшому без вирішення питання щодо реєстрації позивача (а.с.1, 87).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково поклав в основу судового рішення оголошення невідомої особи щодо неідентифікованого майна, розміщеного в мережі інтернет після подачі заяви про забезпечення, та не надав жодної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, а позивачем, у свою чергу, не доведено підстав, які є необхідними умовами для вжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб, у зв`язку з чим, на думку колегії, суд дійшов безпідставного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , та за встановлених обставин не розглянув питання щодо можливості зустрічного забезпечення у відповідності до статті 154 ЦПК України.

Посилання заявника на перегляд заочних судових рішень, на виконання яких відбулися електронні торги, не є беззаперечною підставою для визнання їх недійсними, та підставою для застосування заходів забезпечення позову по справі щодо їх оскарження.

За такого, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Скасування прийнятих судом першої інстанцією заходів забезпечення позову не позбавляє позивача права на звернення до суду із повторною заявою про забезпечення за інших обґрунтувань та доведеності підстав, які є необхідними умовами для вжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб, за допомогою належних та достовірних доказів.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану в його інтересах адвокатом Гоцуляк Ю.С. задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова