Справа № 333/1157/18
Пр. № 2/333/517/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

при секретарі: Кунець В.В.,

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитним договором, -

встановив:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (наразі найменується АТ КБ «ПРИВАТ БАНК») 05.03.2018 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 55639,50 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 17.01.2012 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач ОСОБА_1 порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 31.01.2018 року утворилась заборгованість у сумі 55639,50 грн., яка складається з: 3830,41 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48583,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2625,69 грн. штраф (процентна складова), тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2018 р. вищевказані позовні вимоги задоволені частково, присуджено стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 17.01.2012 року у розмірі 52513,81 грн. (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот тринадцять гривень 81 коп.), яка складається з: 3830,41 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48583,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Також присуджено стягнення з позивачки витрат на сплату судового збору у розмірі 1663,02 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2019 р. вищевказане заочне рішення скасоване, призначений новий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.

Відповідачкою наданий відзив на позов, в якому остання не визнала позовні вимоги та просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачка має вищезазначену непогашену заборгованість за кредитним договором, укладеного між сторонами по справі. На підставі заяви відповідачки про видачу кредиту, позивачем був відкритий картковий рахунок та видана позичальниці ОСОБА_1 кредитна картка зі строком дії до 02.2018 р., який відповідає строку кредитування. З урахуванням даного строку кредитування, в межах яких відповідачка мала обов`язок погашати кредитну заборгованість, позивач 02.03.2018 р., у межах встановленого законодавством трирічного строку, пред`явив дану позовну заяву, тому вважає підстави для застосування строку позовної даності відсутні.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 р., занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача та постановлено про подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 18.02.2020 р. ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті на 31.03.2020 р.

31.03.2020 р., за клопотанням представника відповідача, слухання справи відкладено на 13.05.2020 р.

В судове засідання 13.05.2020 р. представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за відсутності представника позивача у разі його неявки, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Відповідач з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлена про час, дату та місце слухання справи.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 223 ЦПК України, наявність в матеріалах справи заяв сторін по суті справи, в яких викладені їх позиції щодо позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено 17.01.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6). Підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася у письмовому вигляді та зобов`язалася регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку www.рrіvаtbаnk.uа, що підтверджується її особистим підписом у анкеті-заяві.

До кредитного договору, у вигляді заяви позичальниці, банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті www.privatbank.ua (а.с. 7-31).

Відповідно до Довідки, наданої позивачем (а.с. 114), на підставі вищезазначеного кредитного договору від 17.01.2012 р. відповідачка отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , строк дії останньої до 02.2018 р.

Згідно розрахунку наданого позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов даного кредитного договору, станом на 31.01.2018 року утворилась заборгованість у сумі 55639,50 грн., яка складається з: 3830,41 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48583,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2625,69 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі щодо розміру процентів і порядок їх нарахування за договором від 17.01.2012 р., а також неустойки (штрафів, пені) посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Виходячи з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), Витягом з «Тарифів банку» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: розмір процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (в даному випадку 17.01.2012 рік) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (в даному випадку 02.03.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентів та порядок їх сплати, а також сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивачем не було надано під час розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та неустойки.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та неустойки (пені, штрафів) є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах, тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 3830,41 грн. суд враховує наступне.

Доказами, які підтверджують наявність даної заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Суд, проаналізував виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 110-112), з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснювала платежі на повернення кредитних коштів. Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували вищезазначений розмір заборгованості по тілу кредиту.

З огляду на вищезазначене позивачем доведена наявність у Відповідачки станом на 31.01.2018 р. заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3830,41 грн.

Відповідачкою заявлена заява про застосування строків позовної давності до пред`явлених позовних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до довідки банку видана ОСОБА_1 платіжна картка має строк дії до лютого 2018 року включно. Вказані обставини за матеріалами справи не спростовані відповідачем.

Банк пред`явив позов про повне погашення позичальником кредиту, тому перебіг позовної давності по даним позовним вимогам почався зі спливом останнього дня місяця дії кредитної картки відповідачки, тому даний позов, поданий позивачем до суду у березні 2018 року, пред`явлений в межах загального строку позовної давності.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 3830,41 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при пред`явленні позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн., в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: у розмірі 121,30 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, ст. 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_3 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, р/р НОМЕР_4 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 17.01.2012 року, по тілу кредиту, у розмірі 3830,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_3 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, р/р НОМЕР_4 , МФО 305299) витрати на оплату судового збору в розмірі 121,30 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання короно вірусної хвороби (COVID-19), подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складений 18.05.2020 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова