Провадження 2о/712/57/20
Справа № 712/1793/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), зацікавлена особа: Білозірська сільська рада Черкаського району (адреса: Черкаська область, Черкаський район, с. Білозір'я, вул. Незалежності 168) про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він з червня 2013 року проживав разом із ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2014 року за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_2 . На даний час АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем їхнього спільного проживання. Підтвердження факту його проживання разом з ОСОБА_2 однією сім`єю необхідно для оформлення спадкових прав, оскільки після її смерті залишилося спадкове майно. Вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом і має намір звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

До початку їхнього спільного проживання, ОСОБА_2 не була одружена (розлучена), не мала дітей та жила сама. З початку спільного проживання ОСОБА_2 не працювала, не мала інших доходів та знаходилася на повному його утриманні. Разом вони вели спільний побут, господарство та займалися ремонтом успадкованого нею вищевказаного будинку. Під час спільного проживання ОСОБА_2 у власних документах, заявах постійно зазначала фактичну адресу їхнього спільного проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 тривалий час хворіла.. Не раз лікувалася амбулаторно та в стаціонарі. Він постійно спілкувався з лікарями, купував ліки, привозив та забирав з лікарні, надавав необхідну підтримку як чоловік своїй жінці.

Власними силами та на зароблені ними кошти, він здійснив поховання ОСОБА_2 Органами соціального захисту йому виплачено відповідну допомогу на її поховання.

Тому просить встановити факт проживання його - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі спадкодавицею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю чоловіка та жінки, понад п`ять років, з червня 2013 року по день смерті останньої.

Заявник до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав та просив її задоволити.

Представник зацікавленої особи до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 16 листопада 2019 року.

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_3 , яке належало їй на праві приватної власності на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2014 року.

За життя померла ОСОБА_2 на вказане майно заповіту не залишила.

Заявник у своїй заяві вказує, що він з червня 2013 року проживав разом із ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

До початку їхнього спільного проживання, ОСОБА_2 не була одружена (розлучена), не мала дітей та жила сама. З початку спільного проживання ОСОБА_2 не працювала, не мала інших доходів та знаходилася на повному його утриманні. Разом вони вели спільний побут, господарство та займалися ремонтом успадкованого нею вищевказаного будинку. Під час спільного проживання ОСОБА_2 у власних документах, заявах, медичній картці постійно зазначала фактичну адресу їхнього спільного проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 тривалий час хворіла. Не раз лікувалася амбулаторно та в стаціонарі. Він постійно спілкувався з лікарями, купував ліки, привозив та забирав з лікарні, надавав необхідну підтримку як чоловік своїй жінці.

Після смерті ОСОБА_2 заявник отримав Лікарське свідоцтво про смерть № 1054 від 14 листопада 2019 року, в якому також вказано, що вона померла за адресою їхнього спільного проживання: АДРЕСА_1 . На ім`я заявника ОСОБА_4 . Черкаською місцевою прокуратурою видано дозвіл від 15 листопада 2019 року на видачу тіла ОСОБА_2 .

Власними силами та на зароблені ними кошти, він здійснив поховання ОСОБА_2 Органами соціального захисту йому виплачено відповідну допомогу на її поховання, що підтверджено довідкою Управління праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області від 18 лютого 2020 року.

Згідно Акту підтвердження факту проживання особи за адресою без реєстрації від 20 лютого 2020 року, мешканці будинків по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підтвердили, що у будинку АДРЕСА_1 з червня 2013 року проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, ОСОБА_4 та разом із ОСОБА_2 , яка померла за цією ж адресою.

Підтвердження факту проживання заявника разом з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно для оформлення спадкових прав після її смерті.

Суд вважає, що заявником надано достатньо письмових доказів спільного проживання з померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживають зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справі про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, - сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначено, у ч.4 даної статті, - сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, проживання в одному приміщенні, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справа про спадкування», при вирішенні спору на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судом слід враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За таких обставин, суд вважає, що заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12-13, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Встановити юридичний факт, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з червня 2013 року до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, але не пізніше закінчення строку карантину.

ГОЛОВУЮЧИЙ: