Провадження № 2/752/518/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.10.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.

представника позивача адвоката Румші А.Л.

представника відповідача адвоката Васильєва Є.Є.

представника відповідача адвоката Артимович Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 74858,62 гривні відповідно до ступеня вини кожного з відповідачів, який буде встановлений судом, та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 21284,10 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2017 р. на автодорозі с.Мархалівка-с.Іванковичі ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Тайота» д.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тайота» д.н. НОМЕР_1 був у власності Лізингодавця ТОВ «Український лізинговий фонд», а Лізингоодержувачем була ОСОБА_3 , яка з 14.06.2017 р. зареєструвала своє право власності на даний транспортний засіб.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тайота» д.н. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» відповідно до Полісу АЕ9357412 від 11.08.2016 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач посилається на те, що відповідно до рахунку, виданого ТОВ «Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц», де обслуговується пошкоджений транспортний засіб, вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 173201,42 гривні. За проведення огляду було сплачено грошові кошти в розмірі 907,20 гривень.

На виконання умов обов`язкового страхування ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» сплатила страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності страховика в сумі 100000 гривень.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 відмовився у добровільному порядку відшкодувати збитки, завдані внаслідок ДТП, вважаючи розмір шкоди завищеним.

На підставі положень ст.ст.1187, 1194 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , як особи винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 , яка як лізингоодержувач несе повну цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану третім особам в зв`язку з використанням транспортного засобу «Тайота», матеріальні збитки, що становлять різницю між сумою завданої шкоди, визначеної відповідно до рахунків спеціалізованого СТО та сплаченим страховим відшкодуванням, з врахуванням витрат, понесених на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 74858,62 гривні.

Крім того, позивач посилається, що внаслідок пошкодження транспортного засобу, тривалого вирішення питання щодо відшкодування шкоди їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 21284,10 гривень, що відповідає вартості лікування в санаторії «Сонячна долина».

16.11.2017 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі.

19.01.2018 р. позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 52777,77 гривень, з врахуванням того, що фактично на ремонт нею були витрачені грошові кошти в розмірі 151120,57 гривень, а також понесені витрати на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу в розмірі 907,20 гривень та 750 гривень та моральну шкоду в сумі 21284,10 гривень.

20.02.2018 р. представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач посилається на недотримання позивачем правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали і підтверджується висновком експерта за № 14604. Крім того,відповідач посилається на те, що визначенні розміру матеріальної шкоди не враховано ступінь вини позивача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, також до калькуляції ремонтних робіт включені роботи по ремонту пошкоджень кузова, що не пов`язані з даним ДТП, витрати понесені позивачем на огляд автомобіля 907, 20 гривень та 750гривень , на думку відповідача, не є обґрунтованими та пов`язаними зі складанням кошторису витрат на проведення ремонту. Також відповідач зазначає на необґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди та відсутність компенсації їй вартості лікування в санаторії, що не пов`язано з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Третьою особою - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» подано письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких Страховик просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, зазначаючи на виконання ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» свого обов`язку щодо відшкодування завданих збитків, завданих наслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах ліміту відповідальності Страховика.

16.01.2019 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О.

27.08.2019 р. закрито підготовче провадження у справі.

Позивач та її представник в ході судового розгляду підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Крім того, представник позивача посилалась на недопустимість висновку експерта, наданого відповідачем на підтвердження вини позивача у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Представники відповідача ОСОБА_2 в ході судового розгляду не заперечували з приводу наявності вини їх довірителя у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, однак, просили врахувати також вину позивача у наслідках, що настали, та ступінь її вини, а крім того зазначили на необґрунтованість розміру матеріальної та моральної шкоди, пред`явленої до стягнення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась відповідно до положеньст.128 ЦПК України. Доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надала. В зв`язку з повторною неявкою відповідача, яка повідомлялась належним чином про місце і час судового розгляду, суд вважає за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Третьою особою - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника Страхової компанії.

Представник третьої особи - ПрАТ «СК «АЗА Страхування» в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Вислухавши позивача, її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.02.2017 р. на автодорозі с.Мархалівка-с.Іванковичі ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «тайота» д.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес» д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.02.2017 р., в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу «Мерседес» д.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст.1188 ЦК України).

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути шкоду з відповідача ОСОБА_2 , як особи, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, та ОСОБА_3 , як Лізингоодержувача за Договором про переведення прав та обов`язків, укладеного з ТОВ «Український лізинговий фонд», яка несе відповідальність за шкоду завдану третім особам за використанням предмета лізингу, а саме транспортного засобу «Тайота» д.н. НОМЕР_1 .

Однак, вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 не узгоджуються з положенням ч.4 ст.1187 ЦК України, відповідно до якої, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Будь-яких доказів щодо неправомірного використання ОСОБА_2 транспортного засобу «Тайота» д.н. НОМЕР_1 матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави для покладення обов`язку на ОСОБА_3 по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тайота» д.н. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відповідно до відповідно до Полісу АЕ9357412 від 11.08.2016 р. Ліміт відповідальності Страховика відповідно до Полісу за шкоду, завдану майну третіх осіб встановлено 100000 гривень.

Судом встановлено, і це не заперечується позивачем, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» сплатила на користь позивача страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності Страховика - 100000 гривень.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)..

Отже, з особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Мерседес» підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана власнику пошкодженого транспортного засобу, що становить різницю між вартістю матеріального збитку та сумою сплаченого страхового відшкодування.

При визначенні розміру шкоди, що завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з положень ст.1192 ЦК України, відповідно до якої позивач обрала спосіб захисту свого права шляхом стягнення з винної особи відшкодування збитків в повному обсязі.

Як встановлено в ході судового розгляду позивач провела відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Мерседес» д.н. НОМЕР_2 і вартість відновлювального ремонту становить 151120,57 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № БС-0812/1 від 08.12.2017 р., видатковою накладною № БС-0812/1 від 08.12.2017 р., квитанцією до прибуткового ордера № 1 від 06.12.2017 р., квитанцією до прибуткового ордера № 2 від 07.12.2017 р., квитанцією до прибуткового ордера № 3 від 08.12.2017 р., а також Актом виконаних робіт №ЗНМS014787 від 29.12.2017 р., квитанцією № 14 від 29.12.2017 р.

Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення огляду автомобіля та складання кошторису витрат на проведення відновлювального ремонту в розмірі 907 гривень, 20 копійок та 750 гривень.

Оскільки такі витрати пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та спрямовані на відновлення порушеного права, вони підлягають відшкодуванню особою, що завдала шкоди.

Тобто, розмір матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,становить 152777,77 гривень.

З врахуванням суми страхового відшкодування, що виплачена позивачу АСК «ІНГО Україна» в розмірі 100000 гривень, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 52777,77 гривень.

Суд не може прийняти до уваги посилання представників відповідача ОСОБА_2 , що не всі витрати, понесені позивачем на проведення відновлювального ремонту, пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.02.2017 р., оскільки матеріали справи не містять доказів, що автомобіль «Мерседес» д.н. НОМЕР_2 був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до 17.02.2017 р., не був відремонтований, а крім того, представниками відповідача в ході судового розгляду не обґрунтовано, які саме деталі, що підлягали заміні під час проведеного позивачем відновлювального ремонту, або ж які роботи не пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Також, суд не може прийняти до уваги як доказі на підтвердження вини позивача у настанні дорожньо-транспортної пригоди виновок експерта за результатами проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди № 14604, на який посилається відповідач, оскільки таке дослідження проведено за вихідними даними, наданими ОСОБА_2 вже пілся дорожньо-транспортної пригоди, в ході судового розгляду даної справи, та є відмінними від обставин, які встановлювались під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції та встановлені судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду позивач зазначає, що їй була завдана не лише матеріальна шкода, але і моральна шкода, оскільки вимушена була тривалий час вирішувати питання щодо врегулювання спору. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 21284,10 гривень, що становить вартість її лікування, проведеного в санаторії «Сонячна долина» після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

В даному випадку, судом встановлено факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження її майна, а саме транспортного засобу, що належав їй на праві власності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права протягом тривалого часу, також вона перенесла певні хвилювання внаслідок зіткнення транспортних засобів.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень, який є співмірним із завданими збитками і відповідає принципу справедливості та розумності.

В іншій частині вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не є доведеними.

Суду не надано доказів, що позивач вимушена була пройти курс санаторного лікування і таке лікування пов`язано з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

В іншій частині вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необґрунтованістю і недоведеністю.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати у даній справі, понесені позивачем, пропорційно до задоволених вимог.

Не підлягають стягненню з відповідача витрати, понесені на правничу допомогу, оскільки матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку таких витрат, витраченого часу на надання правничої допомоги, виду наданих послуг, що позбавляє суд можливості прийняти до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для їх відшкодування.

Крім того, суд вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу надмірно сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 52777 гривень 77 копійок, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, судовий збір в розмірі 790 гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) надмірно сплачену суму судового збору на рахунок УДСК у Голосіївському районі, код отримувача 38039757 згідно квитанцій №1278491В72 від 25.10.2017 р., №1269DF1В23 від 25.10.2017 р. в розмірі 1068 гривень 59 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя