Провадження № 2-з/359/54/2020
Справа № 761/9771/20
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2020 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ :

12 травня 2020 року з Шевченківського районного суду міста Києва до Бориспільського міськрайонного суду Київська область надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, згідно якої заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом : заборони державним реєстраторам права та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна:- приміщення загальною площею 5983,2 кв.м, що складається з митно- ліцензійного складу А-ІV загальною площею 5 710,2 кв.м., котельної та трансформаторної підстанції Б-1, загальною площею 273 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105, номер запису про право власності 26291997).).

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 повідомляє про те, що має намір звернутись у строк, передбачений ЦПК України, до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс», Державного підприємства «Прозорро. Продажі», про визнання аукціону електронних торгів недійсними в частині продажу майнових прав на майно згідно з Протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03- 12-000009-b від 18.03.2020 року та укладеного договору купівлі-продажу майнових прав на майно, що належить ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_1 є власником майна, а саме: приміщення загальною площею 5983,2 кв.м, що складається з митно-ліцензійного складу A-IV загальною площею 5 710,2 кв.м., котельної та трансформаторної підстанції Б-1, загальною площею 273 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105, номер запису про право власності 26291997, форма права власності приватна, розмір частки 1/1).

19 березня 2015 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою A.B. та зареєстрований у реєстрі за №464. Відповідно до умов вказаного Договору купівлі-продажу, банк передав у власність покупця (Позивача) 2/5 частини нерухомого майна - приміщення, що складається з: митно-ліцензійного складу A-IV загальною площею 5 736,3 кв.м., котельної та трансформаторної підстанції Б-1, загальною площею 273,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п.3 Договору купівлі-продажу, продаж нерухомого майна здійснено за 42 507 600,00 грн., в тому числі ПДВ 7 084 600,00 грн., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок продавця № НОМЕР_1 , який знаходиться в ПАТ "Банк "Київська Русь", до підписання Договору купівлі-продажу. На момент укладення Договору купівлі- продажу вказане майно обліковувалось на балансі ПАТ "Банк "Київська Русь" саме як майно.

Постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015року №190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" ПАБ "Банк "Київська Русь" визнано неплатоспроможним. На підставі цієї Постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 від 19 березня 2015року про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасовою адміністрації та призначення уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасовою адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О.Ю. з 20 березня 2015р.

У черні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулося до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним нікчемного договору та застосування наслідків недійсності нікчемного договору.

12 липня 2018 року, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/4886/15 відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у справі № 359/4886/15 апеляційну скаргу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» залишено без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2018 року у справі № 359/4886/15 залишено без змін. Постанова Київського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року у справі № 359/4886/15 набрала законної сили.

Також, згідно Договору про поділ нерухомого майна від 22 травня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЮКСТРЕЙДІНГ", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., зареєстрованого в реєстрі за №1085, право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна: приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 05), припинено. Згідно вказаного Договору про поділ нерухомого майна, ОСОБА_1 набула у власність митно-ліцензійний склад A-IV загальною площею 5 710,2 кв.м., котельню та трансформаторну підстанцію Б-1, загальною площею 273 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а ТОВ "ЛЮКСТРЕЙДІНГ" набуло у власність виробниче приміщення корпусу 1-А, А-1, загальною площею 8848,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, розмір частки кожного із сторін договору становить 1/1.

Заявник стверджує, що з моменту укладення Договору купівлі-продажу від 19 березня 2015 року, будь-якій особі (в тому числі банківській установі) зазначене в даній заяві майно не передавалось в заставу, не було обтяжено арештом, а також не передавались майнові права на вказане майно.

Однак, на підставі Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2020 року № 337, 18 березня 2020 року на електронній платформі www.prozorro. ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено відкриті торги, до яких включено пул GL18N016951 з продажу активів, що обліковуються на балансі ПАТ «Банк «Київська Русь», до якого незаконно включено майнові права на належне заявнику вищезазначене майно.

За результатами проведених відкритих торгів складений Протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020 року. Переможцем став учасник аукціону ТОВ «ФК «Ю- Бейс» ( ).

На підставі зазначеного вище Протоколу електронного аукціону, укладено Договір купівлі-продажу майнових прав між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Ю-Бейс», що є грубим порушенням вимог чинного законодавства України, шляхом включення майна заявника до лоту, що був виставлений на продаж.

З огляду на вищенаведене, дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Банк «Київська Русь» є незаконними та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, оскільки фактична реалізація майнових прав на належне заявнику право власності, за час розгляду справи призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог про визнання аукціону електронних торгів недійсними та укладеного договору купівлі-продажу майнових прав недійсними ТОВ «ФК «Ю-Бейс» може здійснити державну реєстрацію майна на свою користь, а також реалізацію новим покупцем даних майнових прав, а отже, доведеться докласти значних зусиль та понести значні фінансові витрати для повторного поновлення відповідного права власності на належне майно.

Крім того, забезпечення позову, про яке просить заявник, не порушує права та законні інтереси будь-якої особи, а заборона накладається щодо майна, що належить на праві власності безпосередньо заявнику, а таке забезпечення позову стане ефективним захистом прав заявника та не унеможливить здійснення будь- яких реєстраційних дій щодо майна заявника.

Дана заява про забезпечення позову передана згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду на розгляд судді Яковлєвій Л.В. 13 травня 2020 року.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану разом з позовом заяву про його забезпечення, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що заяву про забезпечення позову заявник ОСОБА_1 подала до подання позовної заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс», Державне підприємство «Прозоро.Продажі» про визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним аукціону в частині продажу майнових прав.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Разом з цим, заявником не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість ТОВ «ФК «Ю-Бейс» здійснити державну реалізацію майна на свою користь, враховуючи що Протокол електронного аукціону за результатами проведених відкритих торгів складено ще в березні 2020 року.

У позовній заяві, за якою 23 квітня 2020 року суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєвою Л.В. відкрито провадження, позивачем заявлені такі позовні вимоги: визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним аукціону в частині продажу майнових прав, згідно якого просила : визнати частково недійсним Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №337 від 13.02.2020 року в частині включення до пулу активів, що складаються з прав вимоги за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, дебіторської заборгованості, майнових прав за дебіторською заборгованістю, векселів та майнових прав, що випливають з векселів, нерухомості, майнових прав на нерухомість ПАТ «БАНК "Київська Русь", майна, яке належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний код 160050225) на праві приватної власності, а саме: 2/5 частини нерухомого майна - приміщення, що складається з: митно-ліцензійного складу А-ІV загальною площею 5 736,3 кв.м., котельної та трансформаторної підстанції Б- 1, загальною площею 273,7 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним аукціон (електронні торги) в частині продажу майнових прав на майно ОСОБА_1 відповідно до Протоколу електронного аукціону №UА- ЕА-2020-03-12-000009-Ь від 18.03.2020 року

З викладених у заяві про забезпечення позову обставин убачається, що між сторонами існує спір щодо майна, власником якої є заявник ОСОБА_1 .

Враховуючи предмет і підстави позову, який позивач просить забезпечити, і вказаний ним захід забезпечення, суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви. Вказаний захід забезпечення порушить змагальність і диспозитивність судового процесу.

Доводи заявника, викладені у заяві про забезпечення позову, підлягають оцінці судом під час розгляду цивільної справи по суті.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

При встановленні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам, слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотних наслідків.

Таким чином, указаним видом забезпечення позову може порушуватись право відповідача ТОВ «ФК «Ю-Бейс» на користування спірним майном та отримання прибутку від його використання, тобто зважаючи на цільове призначення спірного майна, може мати місце втручання в господарську діяльність юридичної особи.

Таким чином, вказаний заявником захід забезпечення позову є невідповідним заявленим позовним вимогам, його застосування не є необхідним і є недоцільним. Тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали суду.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України визначених і доведених для забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 112, 76-81, 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали суду невідкладно направити заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://bpm.ko.court.gov.ua/sud1005.

Суддя Яковлєва Л.В.