Справа № 442/8231/19 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/690/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Розглянувши у письмовому провадженні без участі учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2020 року ухваленого у складі судді Кучаковського Ю.С. у справі № 442/8231/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

29 листопада 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 11.08.2017 року в розмірі 12 091,57 грн. із яких: -заборгованість за тілом кредиту 7310,47 грн.;

-заборгованість за простроченим тілом кредиту 3 278,04 грн.;

-заборгованість за нарахованими відсотками 451,08 грн.;

-штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

-штраф (процентна складова) 551,98 грн.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 11.08.2017 року у розмірі 3 278,04 грн. та судовий збір у розмірі 520 ,78 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПриватБанк» .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами користування карткою, що в сукупності складає Договір про надання банківських послуг.

Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 .

Із Виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товари у магазинах, частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Відповідач також скористався сервісом «Миттєва розстрочка». Так як відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом «Миттєва розстрочка», то заборгованість за даною послугою погашалася Банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту. Вважає, що підстав для відмови у стягненні тіла кредиту, процентів та штрафу у суду не було.

Не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та Правилами надання банківських послуг, відтак є нікчемним і безпідставним, однак вважає, що оскільки такий договір є договором приєднання, тому жодного підпису відповідача під публічно розміщеними умовами та правилами закон не вимагає. Вважає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 634, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині залишити рішення без змін.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму, учасники справи в судове засідання не з`явилися, відтак розгляд апеляційної скарги проводиться без участі учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.08.2017 року відповідач ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг отримав у АТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 2 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитку «Універсальна».

Відповідач користувався кредитними коштами, використовуючи такі та не систематично погашав використаний кредит. Остання сума погашення кредиту у розмірі 200 грн. здійснена відповідачем 18.04.2019 року.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 18.08.2019 року ОСОБА_1 допустив заборгованість у розмірі 12 091,57 грн. із яких: 7 310,47 гр. заборгованість за тілом кредиту; 3 278,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 451,08 грн.-заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф фіксована частина; 551,98 грн.- штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув з відповідача 3 278,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та судові витрати, в решті позовних вимог відмовив.

Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного судочинства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК прописано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).

Частиною другою статті 1054 ЦК прописано, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець ( в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

За змістом статті 1056-1 ЦК у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти визначаються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою,другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві, підписаній сторонами, процентна ставка не визначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.08.2017 року , посилався на умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16ц/15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія судів вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тому доводи апеляційної скарги в цій частині суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині висновків про відсутність підстав для стягнення відсотків та штрафних санкцій.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТКБ «ПриватБанк» дотримувався вимог, передбачених частиною другою ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс/19.

Однак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині відмови у стягненні з відповідача тіла кредиту в розмірі 7310,47 грн.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, яке є більшим, ніж сума встановленого ліміту. Таке пояснюється Випискою із рахунку із якого вбачається, що відповідач скористався сервісом « ІНФОРМАЦІЯ_1 розстрочка».

« ІНФОРМАЦІЯ_1 розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Голд» на умовах терміновості, платності та зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, які вибрав клієнт, але не більше 24 платежів. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем. Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка» повертається шляхом встановленням клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання.

Так як відповідач ОСОБА_1 самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом «Миттєва розстрочка», то заборгованість за даною послугою погашалася банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернені, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч.2 ст. 376 ЦПК).

Із врахуванням зазначеного вище, суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту.

За ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374ч.1 п.1, ст.. 374 ч.1 п.2, 375, 376 ч.1 п.4, 383,384,389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення тіла кредиту за кредитним договором скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 310,47 (Сім тисяч триста десять) грн. 47 коп. за Кредитним договором б/н від 11.08.2017 року та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 512,17 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк