19.05.2020 ЄУН 1107/4307/12
Провадження № 6/389/32/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року місто Знам`янка

Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сахнюка Олександра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з даним поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2/1107/1237/12, виданим 10 грудня 2013 року про залишок боргу в сумі 143645 грн. 45 коп.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Знам`янському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження 55690776 з виконання виконавчого листа №2/1107/1237/12, виданого 10 грудня 2013 року. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , стягувачем - ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст.3,4,24-26 Закону України «Про виконавче првадежння», виконавцем 05 лютого 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої стятті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення виконавцем встановлено, що відповідно до інформації наданої на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Виконавцем 05 лютого 2020 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки виконавцю не повідомив. На запит виконавця Державною прикордонною службою України, листом від 30 березня 2020 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби України від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 14 лютого 2019 року.

В зв`язку з тим, що рішення суду не виконано та боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо погашення боргу за рахунок належного йому майна і доходів, державний виконавець змушений звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України.

Відповдіно до ч.4 ст.441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності з прийняттям рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На обґрунтування вимог подання державним виконавцем суду надано:

- виконавчий лист, виданий 10 грудня 2013 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області у цивільній справі №2/1107/12378/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 225614 грн. 66 коп. (а.с. 5 том.2);

- постанову Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 05 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження №55690776 з виконання виконавчого листа №2/1107/12378/12, виданого Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області 10 грудня 2013 року, про залишок боргу в сумі 143645 грн.45 коп. (боржник - ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ). Разом з цим даних про отримання боржником, як і направлення на його адресу постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять (а.с. 6 том.2);

- виклик державного виконавця від 03 лютого 2020 року за вих.№789, адресований ОСОБА_1 про необхідність явки до виконавчої служби на 10 лютого 2020 року з приводу сплати боргу за виконавчим листом №2/1107/12378/12, з одночасним зобов`язанням надати відомості про доходи, майновий стан, місце роботи, тощо. Водночас, доказів, що боржник отримав вказаний вище виклик виконавцем до суду не надано (а.с.8 том 2);

- довідку Управління ДМС України в Кіровоградській області ДМС України, з якої вбачається, що ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кодон НОМЕР_3 , орган видачі 3501, 14 лютого 2019 року був документований другим паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , орган видачі 3520 (а.с.9 том 2);

- інформацію НОМЕР_5 ДП «НАІС» від 30 березня 2020 року, за якою ОСОБА_1 19 жовтня 2019 року, 04 грудня 2019 року, 15 січня та 05 лютого 2020 року перетинав державний кордон України (а.с. 10).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За правилами ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 зазначеного Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За правилами ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом від 02 квітня 2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02квітня 2012 року за№489/20802 з наступними змінами у разі ухилення боржника відвиконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця. Подання формується в автоматизованій системі виконавчого провадження на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Подання має обов`язково містити обґрунтування наявності фактів ухилення боржника-фізичної особи від виконання своїх зобов`язань. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження. За необхідності до подань державного виконавця, приватного виконавця можуть додаватися копії інших документів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду застосовуються не за наявність факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від їх виконання. Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Для застосування вказаного заходу державному виконавцю за правилами ст.12 ЦПК України необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, що має невиконані зобов`язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлю необ`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання-має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але н еробить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходита майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтвердили факт умисного ухилення боржника, від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду. Посилання державного виконавця на те, що на адресу боржника ОСОБА_1 надсилались виклики щодо явки до державного виконавця, проте він не з`явився та не надав відповідних документів про його майновий стан, суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявний один виклик від 03 лютого 2020 року про необхідність явки боржника до виконавчої служби, який направлений йому майже через два роки від дня відкриття виконавчого провадження 05 лютого 2018 року і не відомо чи був в дійсності ним отриманий, так як докази на підтвердження факту отримання боржником викликів державного виконавця, відсутні. Також не відомо чи отримував боржник взагалі саму постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець в поданні не вказав обставини, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчим документом, обмежившись фактом невиконання судового рішення, а документи, додані до вказаного подання, не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Саме по собі невиконання судового рішення не є підставою для застосування такого виключного заходу як обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є передчасним та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.260,261,353,441 ЦПК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Знам`янського місбкрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сахнюка Олександра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84,170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Г.В. Берднікова