БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/278/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2020 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Шумяк Л.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Ярошевича І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Агрікор Холдинг», в якому просить: стягнути з товариства на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 8832,43 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 23934,68 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день ухвалення судового рішення, моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн, понесені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 16.12.2016р. по 03.01.2020р. він працював на посаді техніка-землевпорядника ТОВ «Агрікор Холдинг», але після звільнення з роботи відповідач всупереч вимогам ст.47, 116 КЗпП України не виплатив належні йому розрахункові кошти, в зв`язку з чим у відповідності до ст.117 КЗпП України повинен також сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Видаткову накладну на отримання (реалізацію в рахунок зарплати) гною в кількості 655,342т на суму 32767,11 грн підписав під час час звільнення під випливом морального та психологічного тиску з боку керівництва товариства, даний обсяг гною йому не потрібен, він його не отримував і не збирався отримувати, відповідної заяви не писав і договору купівлі-продажу не укладав. Крім того, внаслідок таких протиправних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, так як поставило його у скрутне матеріальне становище, унеможливило нормальне існування сім`ї, що мало тяжкі психологічні наслідки для здоров`я, замість пошуку роботи він витрачав час для захисту своїх конституційних прав, звертаючись до різних контролюючих та правоохоронних органів.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й пояснив, що в нього вийшло непорозуміння по роботі й він був вимушений звільнитися під психологічним тиском з боку керівництва товариства. Обидві видаткові накладні (первісну та уточнюючу) на реалізацію в рахунок зарплати гною підписав особисто, але не з власної волі, так як вирішив спочатку звільнитися, а потім відстоювати свої порушені права; фермерством він не займається й для такої кількості гною в нього немає землі для обробітку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необгрунтованими, й просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що ніякого конфлікту на роботі не було й ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням, йому було своєчасно видано належно оформлену трудову книжку та з ним проведено остаточний повний розрахунок, включаючи й компенсацію 59 днів невикористаної відпустки. ОСОБА_1 в усній формі добровільно виявив бажання отримати гній на всю суму розрахункових до виплати коштів зарплати, що й було зроблено товариством шляхом оформлення видаткової накладної; товариство займається тваринництвом, в зв`язку з чим гній мається у достатній кількості. Оскільки у видаткову накладну в первісній редакції бухгалтерією товариства не була включена проведена ОСОБА_1 26 грудня 2019 року виплата заробітної плати, то замість неї була сформована уточнююча видаткова накладна на реалізацію гною в рахунок зарплати, яку ОСОБА_1 підписав добровільно. Стверджує, що ніякого тиску чи незаконного впливу з боку керівництва чи інших працівників товариства стосовно позивача не було і не могло бути; між випискою зазначених накладних пройшло кілька днів і ОСОБА_1 мав можливість і достатньо часу, щоб передумати. Зазначає, що ймовірно позивач мав свого покупця на гній і, отримавши його від товариства в рахунок зарплати по нижчій ціні, вирішив таким чином трохи підзаробити, але в подальшому в нього угода з потенційним покупцем не відбулась. Вказує, що в даному випадку мала місце не виплата товариством ОСОБА_1 заробітної плати натурою (товаром), а реалізація товару (гною) в рахунок нарахованої позивачу до виплати зарплати на всю її суму (під нуль), що не суперечить вимогам чинного законодавства, яке не передбачає й обов`язкового укладення договору купівлі-продажу у вигляді письмового правочину, а може існувати у спрощеній формі, зокрема, видатковій накладній. На даний час придбаний ОСОБА_1 згідно видаткової накладної гній дійсно не забраний ним, але не з вини товариства, а з вини самого позивача, зберігається в товаристві й може бути в будь-який час відвантажений ОСОБА_1 . Оскільки товариством не було допущено порушень прав ОСОБА_1 на своєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні, то не підлягають і задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, в тому числі й виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної та додаткової відпустки, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом положень ст.117, 237-1 КЗпП України в разі порушень роботодавцем вимог ст.116 цього Кодексу він повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то працівник має право вимагати від роботодавця й відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у період з 16 грудня 2016 року по 03 січня 2020 року працював на посаді техніка-землевпорядника ТОВ «Агрікор Холдинг» та був звільнений з роботи за власним бажанням (ст.48 КЗпП України), що не оспорюється сторонами та підтверджується копіями трудової книжки позивача, наказу відповідача №2006к від 03.01.2020р. про припинення трудового договору, книги реєстрації трудових книжок ТОВ «Агрікор Холдинг».

Згідно відомостей розрахункового листка за грудень 2019р. ТОВ «Агрікор Холдинг» ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в сумі 10143,89 грн, всього утримано 34846,61 грн, з яких 32767,11 грн реалізації в рахунок зарплати, в зв`язку з чим борг за працівником на кінець місяця становив 24702,72 грн.

В розрахунковому листку за січень 2020р. зазначено, що ТОВ «Агрікор Холдинг» ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в сумі 31072,61 грн, в тому числі компенсація відпустки 30106,52 грн, борг за працівником на початок місяця становив 24702,72 грн, всього утримано 6369,89 грн, в зв`язку з чим вихідне сальдо склало 0 грн, тобто заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, як і працівника перед товариством, відсутня.

Відомості, що містяться у цих розрахункових листках про нараховані ТОВ «Агрікор Холдинг» ОСОБА_1 суми заробітної плати за вказані періоди, також узгоджуються з наданою позивачем формою ОК-5 Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу».

Згідно видаткової накладної №1041 від 27.12.2019р. в її первісному варіанті ТОВ «Агрікор Холдинг» здійснило ОСОБА_1 реалізацію в рахунок зарплати 897,892 тон гною за ціною 50,00 грн/т на суму 44894,58 грн, а з урахуванням скоригованих грошових виплат - 655,342 тон гною за ціною 50,00 грн/т на суму 32767,11 грн й вказана сума узгоджується з відомостями розрахункового листка позивача за грудень 2019р. (графа 2.Утримано - реалізація в рахунок зарплати). Зміст цих видаткових накладних, оформлення їх стосовно позивача, їх власноручне підписання позивачем, фактичне неотримання товару не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Одночасно суд не погоджується з доводами позивача, що йому була проведена виплата товарами, яка заборонена нормами ст.23 Закону України «Про оплату праці».

Так, згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов`язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється.

Водночас існує відмінність між виплатою зарплати натурою і реалізацією товарів (робіт, послуг) у рахунок зарплати.

Зокрема, при виплаті зарплати натурою: 1/немає руху коштів, але роботу оплачено; 2/нарахування та виплата відбувається продукцією власного виробництва чи товарами сторонніх виробників; 3/немає грошового руху в оплату вартості отриманої продукції.

Натомість, операція з продажу товарів (робіт, послуг) працівникам у рахунок заробітної плати складається з таких етапів: 1/нарахування зарплати працівникові оформляється розрахунковими відомостями; 2/укладення договору з працівником про купівлю-продаж товарів, в якому обумовлюються ціна та кількість товару; цей договір може мати форму як окремого документа - традиційного договору, так і спрощену форму у вигляді накладної або відомості; 3/зарахування заборгованостей підприємства перед працівником із заробітної плати і працівника перед підприємством за отриманий товар.

Відтак, оскільки з розрахункових листів та видаткової накладної вбачається, що ТОВ «Агрікор Холдинг» нарахувало ОСОБА_2 заробітну плату в грошовій формі, після чого здійснило ОСОБА_1 реалізацію товару (гною) за обумовленими ціною та кількістю в рахунок нарахованої зарплати, провівши надалі залік взаємних однорідних зобов`язань, то дана операція за своєю правовою суттю є розрахунком з працівником шляхом продажу йому товару в рахунок його заробітної плати, яка регламентується положеннями цивільного законодавства, зокрема й гл.54 ЦК України.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги ; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що в даному випадку з огляду на приписи ст.601 ЦК України відбулося припинення зобов`язання працедавця ТОВ «Агрікор Холдинг» сплатити працівникові ОСОБА_1 таку саму частину грошей як заробітну плату шляхом припинення зобов`язання працівника сплатити за товар грошима (виписка гною під нуль).

Щодо посилань ОСОБА_1 на здійснення психологічного тиску з боку керівництва товариства при підписанні ним видаткової накладної на отримання гною, відсутність його письмової заяви та договору купівлі-продажу суд зважує на наступне.

Як було вже вищезазначено, внаслідок оформлення між сторонами видаткової накладної №1041 від 27.12.2019р. на реалізацію в рахунок зарплати гною трудові правовідносини між ТОВ «Агрікор Холдинг» та ОСОБА_1 субсидіарно трансформувалися в цивільно-правові.

Положеннями 6, 627 ЦК України визначено принцип свободи договору, а згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Згідно з ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, в даному конкретному випадку функції договору купівлі-продажу виконує виписана ТОВ «Агрікор Холдинг» за усним зверненням ОСОБА_1 та підписана сторонами видаткова накладна №1041 від 27.12.2019р. на реалізацію в рахунок зарплати гною й такий правочин має письмову форму, хоча і спрощену, що не суперечить вимогам ст.205-208 ЦК України.

Даючи оцінку доводам ОСОБА_1 про відсутність його добровільного волевиявлення на підписання зазначеної видаткової накладної (придбання ним гною), суд приймає до уваги, що позивачем на підтвердження цієї обставини всупереч вимог ст.12, 77-81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, тоді як саме пояснення сторони у відповідності до ст.76 ЦПК України не є джерелом доказів.

Так, власноручність підпису спірної накладної ОСОБА_1 не заперечується, з дати подачі ним заяви на звільнення (20 грудня 2019 року) і до припинення трудових відносин (03 січня 2020 року) пройшло два тижні, як зазначили обидві сторони коригування змісту видаткової накладної між її первісною та уточненою редакціями також було розтягнуто в часі й вимірювалося декількома днями, що на думку суду свідчить про усвідомленість дій позивача та виключає можливість перебування під психічним тиском з боку роботодавця. Крім того, ОСОБА_1 в своїй позовній заяві та в судовому засіданні не навів переконливих аргументів в зв`язку з чим керівництво ТОВ «Агрікор Холдинг» могло здійснювати та вчиняло на нього такий незаконний вплив. Також відповідно до інформації Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області від 17.03.2020р. неправомірних дій з боку працівників ТОВ «Агрікор Холдинг» стосовно ОСОБА_1 не було встановлено. Вимоги про визнання недійсним правочину (договору купівлі-продажу гною) з підстав, передбачених ст.231 ЦК України, позивач не висував.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не займається фермерським господарством і не має землі для використання зазначеної у видатковій накладній кількості гною не заслуговує на увагу, оскільки придбаним у ТОВ «Агрікор Холдинг» в рахунок заробітної плати товаром позивач міг розпорядитися й у будь-який інший спосіб, зокрема й той, про який вказав у судовому засіданні представник відповідача (перепродаж іншій особі за більш вигідною ціною).

Та обставина, що ОСОБА_1 не забрав виписаний ним у ТОВ «Агрікор Холдинг» гній не може свідчити про затримку розрахунку при звільненні з вини відповідача, оскільки останній надав товар у розпорядження позивача, продовжує його добросовісно зберігати в себе і готовий в будь-який момент відвантажити, що свідчить про прострочення з боку самого ОСОБА_1 як покупця.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено порушень з боку ТОВ «Агрікор Холдинг» трудових прав ОСОБА_1 , передбачених ст.47, 83, 116 КЗпП України, щодо проведення з ним повного та своєчасного розрахунку належних при звільненні до виплати сум заробітної плати (в тому числі й компенсації за невикористану відпустку), в зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення цієї частини його позовних вимог.

Також з огляду на положення ст.117, 237-1 КЗпП України не підлягають задоволенню й позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральної шкоди в розмірі 15000 грн (заподіяння якої позивач пов`язує саме з непроведенням остаточного розрахунку при звільненні), оскільки вони є похідними від вимоги про стягнення заборгованих при звільненні сум заробітної плати, в задоволенні якої судом відмовлено.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_1 є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивачу в задоволенні його вимог відмовлено повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені ним судові витрати з розгляду даної справи (судовий збір) слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.47, 83, 116, 117, 231-233, 237-1 КЗпП України, ст.6, 202-208, 215, 601, гл.54 ЦК України, ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні, моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Борзнянський районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець