Дата документу 12.05.2020 Справа № 331/385/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 331/385/18 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/1130/20 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про відстрочення виконання рішення суду,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою», третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. Зазначала, що на виконання постанов Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 березня 2012 року у справі №0811/508/12 та від 30 травня 2012 року у справі №0811/1396/12 Головним управління Держгеокадастру в Запорізькій області видані накази № 136 від 29 грудня 2015 року, №№91,92 від 21 червня 2016 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення трьох земельних ділянок для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства та випасу худоби із земель запасу та резерву на території Любимівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області. На підставі вказаних наказів у червні і липні 2016 року позивач уклала з відповідачем три договори на виготовлення проектів землеустрою, які останнім не виконуються. Просила суд визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства «Запорізький Науково-Дослідний та проектний інститут Землеустрою» та зобов`язати відповідача виконати умови вищевказаних договорів, а саме: виконати три проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність по договорах згідно наказів Геокадастру № 91 від 21 червня 2016 року, № 92 від 21 червня 2016 року, № 136 від 29 грудня 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове про задоволення позову.

Визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою». Зобов`язано Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут Землеустрою» виготовити проекти землеустрою згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області: наказ від 21 червня 2016 року № 91 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель запасу та резерву розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 і №516 розміром по АДРЕСА_1 метрів довжини та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою; наказ від 21 червня 2016 року № 92 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток паїв в частині сіножатей, пасовищ(випасання худоби, багаторічних насаджень розташованої в кінці АДРЕСА_2 тобто біля колгоспного двору площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж АДРЕСА_2 та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно схеми села та землеустрою; наказ від 29 грудня 2015 року № 136 від 29 грудня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної приватизації для передачі у власність безоплатно земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею орієнтовано 12 га із земель резерву та запасу розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля села Грізне в контурі № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 карти землеустрою.

У травні 2019 року Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний проектний інститут землеустрою» в порядку ст. 435 ЦПК України звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду з 09.05.2019 по 10.09.2019, посилаючись на те, що процес виконання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки у приватну власність потребує значного часу на його виготовлення, а надані замовником довідки з державної статистичної звітності про наявність земель втратили чинність.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року в задоволенні заяви Державного підприємства «Запорізький Науково-Дослідний та проектний інститут Землеустрою» про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що по справі не встановлено підстав для розстрочення виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення заяви і відстрочку виконання постанови апеляційного суду до 17.04.2020 ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Відповідач зазначає, що для виконання проектів землеустрою замовник повинен надати низку документів, у тому числі і Довідки статистичної звітності. До теперішнього часу вказані документи позивачем не надані, що фактично унеможливлює виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, підстави для розстрочки виконання судового рішення відсутні.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

При вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналогічне положення міститься у Законі України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Перелік обставин, що утруднює виконання судового рішення, наведений у цій статті, не є вичерпним, тому суд у кожному конкретному випадку повинен визначити, чи є обставини, на які посилається боржник, такими.

У роз`ясненнях, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання», суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відмовляючи відповідачеві у задоволенні його заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що останнім не надано доказів на підтвердження доводів про існування об`єктивних обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, за обставинами якої предметом спору між сторонами було неналежне виконання відповідачем договорів (зупинення їх виконання) на виготовлення проектів землеустрою згідно наказів ГУ Держгеокадастру, виданих у 2015-2016 роках на виконання судових рішень, ухвалених у 2012 році.

Встановивши, що єдиною підставою для зупинення виконання робіт за укладеними між сторонами договорами була невідповідність довідок з державної статистичної звітності та після надання позивачем таких документів, що відповідають положенням закону, відповідач не виконав своїх зобов`язання за договорами, суд визнав таку бездіяльність відповідача протиправною.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду, відповідач фактично намагається переглянути його у спосіб, не передбачений законом.

Обставини, на які посилається відповідач як на перешкоджу до виконання рішення суду, були предметом дослідження під час розгляду спору, що виник між сторонами по суті.

В силу положень ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Незгода відповідача із судовим рішенням не є підставою для відстрочки або розстрочки його виконання.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Про подачі апеляційної скарги ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інституту землеустрою» не сплатив судовий збір у розмірі 2 102 грн., ухвалою апеляційного суду від 13 квітня 2020 року у зв`язку із запровадженням карантину заявникові відстрочено сплату судового збору до 05 травня 2020 року.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, належний до сплати судовий збір на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ч.1 ЦПК України підлягає стягненню із скаржника на користь держави.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави (Отримувач коштів: УК у м.Запоріжжі/Вознесенівс./22030101, код за ЄДРПОУ: 38025409, банк одержувача коштів: Казначейство України (ЕАП), рахунок (ІВАN): UA0008007) судовий збір у розмірі 2 102 грн. (дві тисячі сто дві гривні)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2020 року.

Головуючий: І.В.Кочеткова

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко