Справа № 199/150/20
06 травня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого - судді Богун О.О.,
при секретареві Рудовій М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпрі Головного територіального управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку, -
У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпрі Головного територіального управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є братами позивачу, які зареєстровані в зазначеному домоволодінні, проте не проживають з 2010 року.
З урахуванням того, що відповідачі зареєстровані у вказаному домоволодінні, позивач, як власник, зобов`язаний сплачувати всі комунальні послуги, інші платежі. Відповідачі не сплачують комунальні платежі, тому позивач вимушений здійснювати вказані платежі самостійно у повному обсязі.
Оскільки відповідачі не проживають у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , понад дев`ять років без поважних причин, позивач просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 27.02.2020 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 31.03.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.
06.05.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.
В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі " Прокопович проти Росії").
Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 10-11).
Згідно з копією домової книги та відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.05.1998, а ОСОБА_3 - з 25.11.1975.
Відповідачі, які є братами позивачу, залишаються зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживають у домоволодінні без поважних причин з 2010 року, що підтверджується довідкою № 908960, виданою 26.12.2019 головою квартально комітету № 5 (а.с. 7).
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування жилим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем на заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, тому суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпрі Головного територіального управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що є підставою зняття з реєстрації ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що є підставою зняття з реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , ІПН НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 08 травня 2020 року.
Суддя О.О.Богун