Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/837/20
Провадження № 2/553/582/2020
У Х В А Л А

Іменем України

18.05.2020м. Полтава

cуддя Ленінського районного суду м. Полтави Крючко Н.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання втратившою право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання втратившою право користування житловим приміщенням.

Так, як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем поряд з вимогою про розірвання шлюбу ставиться вимога про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яка в свою чергу по своїй природі є передчасною, оскільки на дату звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу сторони у справі перебувають у шлюбі та їх шлюб у встановленому порядку не розірвано.

При цьому, позивачем в обґрунтування вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням не надано належних та допустимих доказів, зокрема довідки про склад сім`ї в якій було зазначено кількість осіб зареєстрованих у будинку по АДРЕСА_1 та правоустановчих документів щодо нерухомого майна, з метою встановлення належності даного майна позивачу, що надавало останньому право на звернення до суду з даною вимогою.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що надані до позові ряд Актів, засвідчують саме згоду ОСОБА_2 на розлучення, але останні не фіксують факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації та відсутності її особистих речей у даному будинку протягом строку визначеного законом.

Слід звернути увагу позивача на те, що вказана вище заявлена вимога по своїй природі є передчасною та така, що суперечить правовій позиції ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21 лютого 1990 року у справі «Powell and Rayner v. the U.K.»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).

Як вбчається з позову, одночасно позивачем подано дві вимоги немайнового характеру, при цьому, останнім сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., за одну з них, що суперечить вимозі ст.6 ЗУ «Про судовий збір».

Статтею 6 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України визначено, що суддя встановивши, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вимог закону щодо залишення без руху позовної заяви, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання втратившою право користування житловим приміщенням - неможливо прийняти до розгляду без усунення недоліків, а тому її необхідно залишити без руху та надати позивачу строк 10 днів для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст. ст.175,185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання втратившою право користування житловим приміщенням - залишити без руху та надати позивачу строк 10 днів для усунення недоліків з дня отримання заявником ухвали для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко