ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2123/20
провадження № 2/753/4425/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р. розглянув в судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомАкціонерного товариства «Універсал Банк» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_1 , АТ «Укргазбанк», про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, треті особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), АТ «Укргазбанк», в якому просив зняти арешт з іпотечного майна, а саме: зняти арешт який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2011, серія номер дв/3 виданої підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі примусового виконання виконавчого документа №2-2667/09 виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 14.04.2010 в рамках виконавчого провадження №52230544.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 25.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 012-2902/753-0803.

21.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №012-2902/756-0803. Також, 25.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №012-2902/756-0804.

В забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, 25.12.2007 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В зв`язку з укладенням договору іпотеки на нерухоме майно було накладено заборону відчуження нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за №7339.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, то відповідач, керуючись положеннями Закону України «Про іпотеку», має намір скористатися правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Однак, під час підготовки угоди про врегулювання боргу, стало відомо, що на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці накладено арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2011, серія номер дв/3 виданої підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі примусового виконання виконавчого документа №2-2667/09 виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 14.04.2010 в рамках виконавчого провадження №52230544.

Таким чином, позивач вважає, що існування вказаного арешту порушує його право як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а тому просить скасувати арешт.

Ухвалою суду від 26.02.2020 суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін на 02.09.2020.

02.09.2020 від відповідача через електронну пошту суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що він не порушував права позивача, оскільки обтяження накладалось підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві, що виключає безпосередні правовідносини позивача з відповідачем. Крім того, арешт на майно накладався підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГТУЮ у м. Києві та в рамках іншого виконавчого провадження.

В судове засідання сторони не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 012-2902/753-0803.

21.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №012-2902/756-0803. Також, 25.12.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №012-2902/756-0804.

В забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами, 25.12.2007 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В зв`язку з укладенням договору іпотеки на нерухоме майно було накладено заборону відчуження нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за №7339.

Однак, під час підготовки угоди про врегулювання боргу, стало відомо, що на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці накладено арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2011, серія номер дв/3 виданої підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі примусового виконання виконавчого документа №2-2667/09 виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 14.04.2010 в рамках виконавчого провадження №52230544.

Відповідно до копії постанови від 15.09.2016 вбачається, що головним державним виконавцем ВП ВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду №2-2667/09 від 14.04.2010, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» коштів в розмірі 587521,29 дол. США та 138617, 85 грн.

Постановою головного державного виконавця від 15.09.2016 було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони його відчуження.

07.12.2017 постановою головного державного виконавця винесено постанову про закриття даного виконавчого провадження та скасування арешту накладеного постановою від 15.09.2016.

Так, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

При цьому, згідно з ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 2, 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

А п.8 вказаної Постанови роз`яснює, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що перебування заставного майна під арештом позбавляє його можливості реалізувати своє право та задовольнити свої вимоги кредитора.

Однак, даний позов позивачем пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, яке, враховуючи надані докази останнім не порушувало прав і законних інтересів позивача, крмі того з наданих копій постанов, вбачається, що державним виконавцем було скасовано арешт, який просить скасувати позивач.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, з урахуванням визначеного позивачем суб`єктного складу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_1 , АТ «Укргазбанк», про зняття арешту з майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: