Постанова

Іменем України

18 травня 2020 року

м. Київ

справа № 211/1476/18-ц

провадження № 61-1597св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в складі судді Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 939 грн.

Позов мотивований тим, що 12 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору утворилась заборгованість, АТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити позов.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), треті особи: приватний виконавець Вольф Тетяна Леонідівна, прокуратура Дніпропетровської області, у якому просила стягнути матеріальну шкоду з ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 62 939 грн; з ПАТ «ПУМБ» 22 508 грн 01 коп.; з ПАТ «ОТП Банк» 28 965 грн 50 коп.; стягнути з кожного відповідача по 10 000 грн. витрат на інформаційно-консультативні послуги фахівця; стягнути з кожного відповідача 18 615 грн. моральної шкоди; винести окрему ухвалу і направити прокурору для внесення відомостей до ЄРДР.

Позов мотивований тим, що у неї відсутні договірні відносин з АТ «ПриватБанк», ПАТ «ПУМБ», ПАТ «ОТП Банк»; кредитні кошти вона не отримувала. Зауважує, що стала жертвою організованої злочинної групи та визнана потерпілою у кримінальному провадженні.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 в частині вимог до АТ КБ «ПриватБанк» прийнятий до спільного розгляду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відмовлено в залученні до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватного виконавця Вольф Т. Л. та прокуратури Дніпропетровської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором № б/н від 12 лютого 2007 року, що виникла станом на 11 лютого 2018 року, в сумі 17 328 грн 69 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог про стягнення тіла кредиту; відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що внаслідок винних дії ОСОБА_1 , які виразилися у передачі нею третім особам, яких притягнуто до кримінальної відповідальності, кредитної картки відкритої на її ім`я та повідомлення нею своїх персональних даних, пін-коду картки, проведено списання кредитних коштів, а тому відсутні підстави для стягнення збитків з АТ КБ «ПриватБанк» та задоволення решти похідних вимог.

Не погодившись з ухваленим рішення, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 в частині оскарження первісного позову АТ КБ «Приватбанк» визнано неподаною та повернуто заявникам.

Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не виконали вимоги, викладені в ухвалах від 12 вересня 2019 року та від 04 жовтня 2019 року, щодо сплати судового збору в частині апеляційного оскарження задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», тобто не усунули у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2020 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять ухвалу апеляційного суду скасувати і направити справу для подальшого розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив правила предметної підсудності щодо розгляду справи без врахування положень Закону України «Про захист прав споживачів». Звертають увагу на те, що ОСОБА_1 стала жертвою організованої злочинної групи. АТ КБ «ПриватБанк» приховав від суду наявність іншої справи між сторонами. Вказують, що наявні позови про визнання незаконним створення колегії суддів Дніпровського апеляційного суду. Зауважують, що в іншій справі колегія суддів заявила самовідвід та на їх переконання в цій справі колегія суддів теж мала заявити самовідвід. З приводу необхідності сплати судового збору зазначають, що права ОСОБА_1 як споживача захищені статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У березні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», у якому воно просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 не оплачена судовим збором, якщо підлягає оплаті відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором № б/н від 12 лютого 2007 року, що виникла станом на 11 лютого 2018 року, в сумі 17 328 грн 69 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

30 серпня 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулися із апеляційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову та задовольнити вимоги ОСОБА_1 по зустрічному позову.

Для розгляду поданої апеляційної скарги протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів в складі: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Варенко О. П.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишено без руху для виконання вимог ухвали, а саме сплати судового збору в розмірі 2 643 грн.

На виконання вимог зазначеної ухвали 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначили, що вимога сплатити судовий збір є порушенням статті 42 Конституції України, ОСОБА_1 як споживач звільняється від сплати судового збору на всіх стадіях розгляду справи на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 повторно залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків апеляційної скарги щодо сплати судового збору в розмірі 2 643 грн. При цьому апеляційний суд зауважив, що судовий збір сплачується в частині апеляційного оскарження відповідачем первісного позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2007 року в розмірі 17 328 грн 69 коп., що не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 як представник ОСОБА_1 отримав копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 в частині оскарження первісного позову АТ КБ «Приватбанк» визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення моральної шкоди, матеріальних збитків (реальних та упущеної вигоди), відшкодування витрат на інформаційно-консультаційні послуги для поновлення порушених прав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, встановивши, що заявникам було відомо про постановлення ухвал щодо залишення апеляційної скарги без руху та те, що 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 як представник ОСОБА_1 отримав копію вказаної ухвали, але протягом десяти днів з дня її отримання не усунув відповідні недоліки, правильно визнав апеляційну скаргу в частині оскарження первісного позову неподаною та повернув її заявникам.

Крім іншого, на переконання Верховного Суду, апеляційний суд залишаючи апеляційну скаргу без руху, а в подальшому визнаючи її неподаною та повертаючи заявникам, правильно виходив із того, що норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не звільняє споживача від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в частині оскарження рішення щодо часткового задоволення первісного позову з огляду на таке.

Згідно із статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Законом України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, справляється судовий збір.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Також пільги щодо сплати судового збору передбачено статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом, що гарантує реалізацію та захист прав споживачів. Зокрема, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з вказаною нормою права звільненню від сплати судового збору підлягають споживачі за подання ними позовів для захисту своїх порушених прав. Звільнення від сплати судового збору всіх учасників такого спору не передбачено.

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів. Позов кредитора до споживача про стягнення заборгованості не стосується захисту прав споживача, а навпаки пов`язаний з допущеними споживачем порушеннями умов кредитного договору. Тому при оскарженні рішення суду, яким вирішено такий позов, споживач зобов`язаний сплатити судовий збір за подачу апеляційної чи касаційної скарги в установленому законом порядку та розмірі.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 серпня 2018 року (справа № 361/1816/17, провадження № 61-9533св18), від 20 березня 2019 року (справа № 490/9711/15-ц, провадження № 61-9795св18), від 27 березня 2019 року (справа № 756/591/16, провадження № 61-37717св18).

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом правил предметної підсудності та розгляду справи без врахування положень Закону України «Про захист прав споживачів», є необґрунтованими та зводяться до неправильного тлумачення заявниками норм матеріального права.

Посилання на те, що АТ КБ «ПриватБанк» приховав від суду наявність іншої справи № 210/2722/17 не мають правого значення при перегляді оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Крім іншого, Верховний Суд звертає увагу на те, що в зазначеній справі інший суб`єктний склад учасників.

Твердження заявників, що ОСОБА_1 стала жертвою організованої злочинної групи та зазначення щодо наявність позовів про визнання незаконним створення колегії суддів Дніпровського апеляційного суду, також не свідчать про необґрунтованість висновків апеляційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Щодо клопотання про передачу справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Клопотання про направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиною правозастосовної практики.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 цього Кодексу.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Заявниками у касаційній скарзі не наведено, у чому саме полягає виключна правова проблема у цій справі, аналіз судової практики не свідчить про наявність протилежних і суперечливих судових рішень та глибоких і довгострокових розбіжностей у судовій практиці у справах із аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не встановила достатніх та обґрунтованих підстав для направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов