КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/42/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Музичко С.Г., Іванченка М.М.

при секретарі: Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П.,

у цивільній справі № 755/12195/15-ц за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року МТСБУ звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 16 282,35 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01 лютого 2012 року в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Chevrolet, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Винним у спричиненні вказаної ДТП визнано відповідача ОСОБА_1 , цивільно-страхова відповідальність якого на момент ДТП не була застрахована. У зв`язку з викладеним, МТСБУ 19 липня 2012 року виплатило потерпілій особі у відшкодування майнових збитків 15 522,35 гривень, а також витратило 760 гривень на послуги аварійних комісарів, які позивач просить стягнути з відповідача як заподіювача шкоди.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку регресу на користь МТСБУ 16 282,35 гривень у відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києвавід 08 листопада 2019 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності. Зокрема вважав, що про порушення власних прав МТСБУ могло дізнатися 02 лютого 2012 року після отримання повідомлення про ДТП, а з позовом звернулося лише в червні 2015 року, тобто за перебігом 3 років. Вказуючи також на порушення судом норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. В судове засідання не зявилися, поважність причин неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі виходячи з положень ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводами апеляційної скарги відповідача зокрема є неповідомлення його судом першої інстанції про розгляд справи. При подачі позову МТСБУ зазначила останню відому адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , хоча за даною адресою відповідач ніколи не мешкав та зареєстрований не був.

Зокрема, в повідомленні про ДТП, поданому потерпілою особою до МТСБУ 02.02.2012 року, зазначена адреса проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Аналогічні відомості містяться також в паспорті відповідача (а.с. 74).

За таких обставин, розміщення в газеті «Урядовий Кур`єр» оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду, не можна вважати належним повідомленням відповідача про розгляд справи, оскільки в силу положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) через оголошення в пресі викликався лише відповідач, зареєстроване місце проживання якого є невідомим. Однак, на час звернення МТСБУ з позовом до суду, останньому була відома дійсна адреса проживання ( реєстрації) ОСОБА_1 .

Відтак, зазначені обставини щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції, на думку колегії суддів, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Судові повістки, адресовані відповідачеві, під час розгляду справи у суді першої інстанції повернуті до суду без вручення адресатові.

Враховуючи наявність обов`язкових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення ( п.3 ч.3. ст. 376 ЦПК України), колегія суддів вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню, з постановленням нового про часткове задоволення вимог виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, 01 лютого 2012 року в м. Києві по вул. Двинській мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Hyundai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Chevrolet, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2012 року ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказана постанова набрала законної сили, а отже, обставина вини відповідача у вчиненні ДТП в силу положень ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню.

На момент ДТП ОСОБА_1 не підтвердив факт страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Відтак, ОСОБА_2 02 лютого 2012 року повідомив МТСБУ про вказану ДТП, а 25 травня 2012 року звернувся до МТСБУ з заявою про здійснення відшкодування шкоди на підставі ст. 35 та ст. 41.1 п. "а" Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_1 , який не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на дату ДТП.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13 лютого 2012 року, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai», д/н НОМЕР_1 , склала 18 626,82 гривень.

10 липня 2012 року МТСБУ склало довідку №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, яким визначило розмір відшкодування на суму 15 522,35 гривень.

16 липня 2012 року МТСБУ винесло наказ № 2140 у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про відшкодування потерпілій стороні шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на 15 522,35 гривень.

Платіжним дорученням № 1/1-16652 від 19 липня 2012 року МТСБУ здійснило перерахування страхового відшкодування ОСОБА_2 на суму 15 522,35 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України), якою в даному випадку є ОСОБА_1 .

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Пунктом 21.3. вказаної статті визначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Судом було встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована, страховий поліс відсутній.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виконуючи зазначені вимоги Закону та відсутність даних про наявність договору обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власника транспортного засобу Chevrolet, д.н.з. НОМЕР_2 , позивач 19.07.2012 року виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 15 522,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону.

Таким чином, позивач мав правові підстави для звернення до ОСОБА_1 з даним регресним позовом, а тому позовні вимоги слід вважати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на суму 15 522,35 гривень майнових збитків.

У той же час понесені позивачем витрати на послуги аварійних комісарів для встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 760 гривень, що підтверджується рахунком № М12-488 від 29 травня 2012 року та платіжним дорученням № 3042 від 26 червня 2012 року, не підлягають до задоволення. Оскільки не є шкодою заподіяною відповідачем відносно застрахованої особи, що підлягає відшкодуванню в порядку регресу.

Крім того слід зазначити, що сам відповідач в апеляційній скарзі не заперечує власного обов`язку з відшкодування шкоди в регресному порядку, не оспорює розмір майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, однак зазначає, що МТСБУ пропустило строк на звернення до суду за захистом порушеного права, встановлений ст. 257 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд уповноважений на розгляд заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності з огляду на наступне.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі №200/11343/14-ц.

Зазначаючи про пропуск позивачем строків позовної давності, відповідач посилається на те, що про порушення власних прав МТСБУ могло дізнатися 02 лютого 2012 року після отримання повідомлення про ДТП, а з позовом звернулося лише в червні 2015 року, тобто за спливом 3 років.

Однак, погодитися з такими доводами ОСОБА_1 апеляційний суд не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 саме в порядку регресу, тобто у зв`язку з відшкодуванням потерпілому шкоди, завданої іншою особою.

У постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі №6-2806цс16, з яким погодився Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 року по справі №200/13392/13-ц, зроблено правовий висновок про те, що при регресі строк позовної давності обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Так, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (стст.11, 599, 1166 ЦК). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому, за ст.1191 ЦК, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку щодо відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст.599 ЦК).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК).

Відповідно до ст.253 ЦК УКраїниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 19.07.2012 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 12.06.2015 року, цей строк позивачем не пропущено.

За таких обставин, оскільки апеляційним судом встановлено обґрунтованість позовних вимог, що не спростовано відповідачем в апеляційній скарзі, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 15 522,35 гривень.

Крім того, в поряду ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 663,60 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову наступного змісту.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () кошти у розмірі 15 522 грн. 35 коп.( п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять дві гривни тридцять п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () понесені судові витрати в розмірі 663 грн. 60 коп. (шістсот шістдесят три гривни шістдесят копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 травня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: