Справа № 171/1013/18
УХВАЛА

іменем України

"15" травня 2020 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Семенової Н.М.

за участю секретаря Ровної Н.А.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Апостолове заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі №171/1013/18 (провадження 2/171/614/18), за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідач ОСОБА_1 28.04.2020 звернулася до суду з указаною заявою та просить скасувати заочне рішення ухвалене Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 22.10.2018, яким вимоги АТ КБ «Приватбанк» до неї задоволено частково та стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 67292,22 грн., яка складається з: 5444,47 грн. заборгованість за кредитом; 58297,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; судовий збір в сумі 1762, 00 гр., всього в сумі 69054,22 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів банку відмовлено.

Разом з тим, з рішенням суду вона категорично не погоджується.

Як на підставу для перегляду вказаного заочного рішення посилається на проведення судового засідання за її відсутності через неналежне повідомлення. Заперечувала отримання та підписання нею повідомленя про вручення поштових відправлень, що наявні у матеріалах справи. Рішення суду від 22.10.2018 року вона отримала лише в канцелярії суду 21.04.2020 року. Оскільки у квітні 2020 року вона отримала гроші на пенсійний рахунок в розмірі менше зазначеного та зазвичай отриманого. З пояснень отриманих в УПСЗН Апостолівської РДА, вона дізналась, що Апостолівським районним відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості за рішенням суду.

Ухвалою суду від 29.04.2020 заява прийнята до розгляду.

Заявник в судовому засіданні підтримав заяву та просить її задовольнити з підстав викладених в ній.

АТ КБ «ПриватБанк» будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечило, заяв по суті справи та з процесуальних питань не надало.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заяви про перегляд заочного рішення розглядаються в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву, вислухавши заявника суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.05.2018 до суду надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_1 повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, а саме: Дніпропетровська область, Апостолівський район, с. Сергіївка, та викликалась до суду оголошенням на офіційному сайті (а.с.49,50,54).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у розумінні ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Твердження заявника про те, що судові повістки їй не надходили та нею не отримувалися, суд оцінює критично.

Суд враховує, що в заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає адресу свого місця проживання, яке співпадає з місцем його реєстрації, за яким і надсилалися виклики суду, що свідчить про можливість отримання відповідачем кореспонденції. Доказів про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає та не підписував повідомлення про вручення поштових відправлень, суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, відповідач, який не повідомив суд про причини неявки у судове засідання, вважається таким, що не з`явився без поважних причин.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд, керуючись ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглядав справу на підставі наявних у ній доказів.

Зокрема, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд прийняв до уваги докази, які свідчили про активне користування відповідачем кредитними коштами (а.с. 5-6).

Згідно зі ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що відсутність хоча б однієї із двох складових, визначених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, є підставою для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, ч. ч. 2-4 ст. 284 ЦПК України визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як зазначалося вище, заочне рішення ухвалено 22.10.2018, копію якого ОСОБА_1 отримала 04.12.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.62).

З заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся до суду 28.04.2020, тобто після спливу встановленого ч. 2 та ч. 3 ст. 284 ЦПК України строку на подання такої заяви, фактично через 1 рік та 4 місяці, при цьому, з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку до суду не звертався.

За змістом ст. ст. 120, 123 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема, у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким, жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Таким чином, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008).

Суд приходить до висновку, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів того, що існували особливі та непереборні обставини, які об`єктивно завадили йому після отримання 04.12.2018 копії заочного рішення, у встановлений законом строк звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Твердження заявника про те, що він дізнався про ухвалення вказаного заочного рішення в квітні 2020 року після утримання частини пенсії в рахунок погашення боргу, є підтвердженням тих обставин, що строк для подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем пропущено.

Крім того, суд зауважує, що пропуск зазначеного строку без наведення поважних причин, після спливу майже 1 року 4 місяців після набрання заочним рішенням законної сили, буде порушенням принципу правової визначеності та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може залишити заяву без задоволення.

З урахування викладеного, з метою дотримання принципу правової визначеності, беручи до уваги, що ОСОБА_1 пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, клопотання про поновлення пропущеного строку, як і доказів поважності його пропущення надано не було, сукупність підстав, необхідних для скасування заочного рішення суду від 22.10.2018 відсутня, суд вважає, що заява ОСОБА_1 1 про перегляд заочного рішення та його скасування, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 260-261, 287-288 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 у справі № 171/1013/18, провадження 2/171/614/18, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги, протягом 30 (тридцяти) днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя:Н. М. Семенова