Справа № 761/7319/20
Провадження № 2-з/761/390/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участі секретаря: Бєляєвої О.К.,

розглянувши у судовому засіданні заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 761/7319/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків.

Після подання позовної заяви представником заявника (позивача) ОСОБА_1 - адвокатом Галамай А.В., подано заяву про забезпечення позову.

Заявник просить суд забезпечити позов, шляхом накладання арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 1.0369 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:007:0226.

Заява обґрунтована такими обставинами.

Укладенням між ОСОБА_2 (надалі Відповідач 1) та ОСОБА_1 (надалі Позивач) договокуру куплі-продажу №2717 від 08.09.2016 року, за яким Позивач придбав у Відповідача 1 за 843400,00 грн. земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 1.0369 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:007:0226.

20 грудня 2019 року заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області договори на підставі яких відбувся перехід права власності на земельну ділянку, зокрема:

-договір позики від 29.04.2016 року, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2;

-договір іпотеки укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 від 29.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Гречаною Русланою Тарасівною за реєстраційним номером № 579;

-договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 13.05.2016 року укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Гречаною Русланою Тарасівною за реєстраційним номером № 592 ;

-договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.09.2016 року укладеного між ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Герасимів Юлією Вадимівною Києво-Святошинського районного нотаріального округу за реєстраційним номером №2717, - визнані недійсними, скасовано реєстраційні дії та витребувано земельну ділянку.

Рішення вмотивоване тим, що перехід права власності на земельну ділянку від Відповідача 2 до Відповідача 1 вчинений неправомірно, без відома Відповідача 2 та з підробленням підписів останнього.

Проте заявник (позивач) вважає, що Відповідач 1 та Відповідач 2 діючи спільно за змовою, шляхом оману, уклали фіктивні правочини між собою щодо відчуження земельної ділянки, яку після фіктивних правочинів Відповідач 1 продав Позивачу, отримавши кошти, Відповідач 2 подав позов про визнання недійсним правочини укладені між ним та Відповідачем 1 та заявив вимогу щодо повернення до його власності придбану ОСОБА_1 земельну ділянку. Вважає, що діяння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були умисні, незаконні та мали корисливий мотив - заволодіти коштами та земельною ділянкою Позивача. В провадження Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005845 від 29.11.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

У зв`язку з набранням рішенням суду законної сили заявника було позбавлено права власності та витребувано земельну ділянку, за придбавання якої було оплачено 843400,00 грн.

Кошти, передані заявником за придбання земельної ділянки ОСОБА_2 , є такими, що передані йому без достатньої правової підстави, а повернення цих коштів в якості відшкодування матеріальних збитків є відновленням його попереднього майнового стану, який існував до придбання земельної ділянки заявником у ОСОБА_2 .

Крім цього заявник наголошує про наявність кримінального провадження №0005845, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 Кримінального кодексу України саме Відповідачами. При цьому винним особами у спричиненні шкоди заявник вважає як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 , а тому вказує їх солідарними відповідачами.

Додатково заявник, посилаючись на відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, зазначає про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають у власності жодного майна, а отже стягнення з вказаних осіб заявленої позивачем суми за умови відчуження ними спірної земельної ділянки буде майже неможливим.

Також посилається на відомості, надані Державною прикордонною службою України, з яких вбачається, що громадянин ОСОБА_3 переважну більшість часу знаходиться за межами України, що ускладнить стягнення коштів у разі задоволення позовної заяви.

Відшкодування збитків у сумі 843400,00 грн. є предметом спору у цивільній справі.

Враховуючи розмір збитків, які є предметом спору, необхідність їх відшкодування у разі задоволення позову, наявність кримінального провадження, заявник вважає, що є ризик відчуження земельної ділянки, а тому звернулася із вказаної заявою, яку просить задовольнити шляхом накладання арешту на земельну ділянку.

Вважає накладення арешту на земельну ділянку вартістю 843400,00 грн. адекватним заходом забезпечення позову про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 843400,00 грн. в рахунок відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Вказана норма є імперативною.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 вказаної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У разі неможливості самостійно надати докази, учасник справи, відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Вказані норми спрямовані на реалізацію статтей 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи зазначені норми, суд бере до уваги те, що між сторонами дійсно існує спір з приводу стягнення коштів, правова природа якого також підтверджується рішенням Києво-Святошинського суду Київської області у справі №369/5183/19-ц. Однак заявником жодними належними, допустимими, достовірними доказами не підтверджено ризику дійного відчуження вказаного нерухомого майна.

Крім цього власником земельної ділянки, на яку позивач просить накласти арешт, станом на момент розгляду справи, є ОСОБА_3 , який не є стороною договору, за яким позивач просить відшкодувати збитки.

Надаючи оцінку аргументу заявника про наявність кримінального провадження, то суд зазначає про те, що у відповідності до приписів ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Щодо врахування судом наявності кримінального провадження, то суд позбавлений можливості оцінювати вказану обставину, як доказ для прийняття рішення про забезпечення позову, оскільки вказане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. В межах вказаного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру, а обвинувальний акт не направлено до суду.

Крім цього наявність вказаного кримінального провадження обумовлена заявою ОСОБА_1 , яка (заява) в силу приписів ч.1 ст. 214 КПК України, є обов`язковою підставою для невідкладного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування. Також суддя звертає увагу на те, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення №0005845 вбачається внесення відомостей при вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.190 Кримінального кодексу України невстановленими особами, тобто щодо факту, що спростовує твердження заявника про внесення відомостей щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Також суд звертає увагу заявника на те, що згідно презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У зв`язку з цим цивільне судочинство не може виконувати завдань, які відносяться до завдань кримінального провадження та визначені у ст. 2 КПК України.

Дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви про забезпечення позову, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявником не доведено тих обставин, на які він посилається, а інших обставин для вирішення питання про забезпечення позову судом не встановлено, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 81-84, 149-151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: