Справа № 203/279/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року Кіровським районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участі представника скаржника - Петренко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_1 , в якій останній посилався на те, що постановою від 01.06.2009 року було відкрито виконавче провадження №13089790 з примусового виконання виконавчого листа №2-1387, виданого 24.03.2009 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини до повноліття дитини. В подальшому, відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.01.2018 року у цивільній справі №203/2391/17 аліменти було визначено в розмірі 1/5 частини від усіх доходів боржника. 09.01.2020 року через уповноваженого представника та його ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження стало відомо про те, що 21.01.2019 року державним виконавцем Центрального ВДВС у м.Дніпрі було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, виїзду за межі України, у праві користування зброєю, транспортними засобами, а також постанову про арешт майна боржника. Підставою для винесення вказаних постанов стала заборгованість зі сплати аліментів в сумі 31605 грн. 62 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Заперечуючи проти правомірності вказаних постанов скаржник зазначив, що з урахуванням положень ст.58 Конституції України норми ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, що будуть виникати після набрання чинності вказаною нормою 28.08.2018 року. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується. Існуючи станом на 28.08.2018 року заборгованість не може впливати і враховуватись при визначені підстав для застосування державним виконавцем положень ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до розрахунку заборгованості в липні 2018 року він сплатив аліменти в сумі 1550 грн., в серпні в сумі 1550 грн., в жовтні в сумі 1555 грн., в грудні в сумі 1560 грн. Таким чином, з серпня 2018 року (з дати дії даного закону) він не платив аліменти лише за вересень та листопад 2018 року, що в сукупності становить два місяці, а не чотири, як встановлено в ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». В зв`язку з цим, скаржник просив визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця від 21.01.2019 року. Крім того, просив поновити строк на їх оскарження, як пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав подану останнім скаргу та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив її задовольнити.

Заінтересовані особи - стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_5 В ОСОБА_6 та представник виконавчої служби за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили, будь-яких клопотань по справі не заявляли.

В зв`язку з цим, враховуючи думку представника скаржника, яка не заперечувала щодо продовження розгляду справи по суті за відсутності заінтересованих осіб, а також враховуючи надання згідно ухвали суду матеріалів виконавчого провадження, суд вважає, що наявних матеріалів справи достатньо для перевірки доводів поданої скарги та прийняття рішення по суті заявлених вимог. А тому, вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників, за наявними матеріалами справи.

Перевіривши доводи поданої скарги, заслухавши пояснення представника скаржника та дослідивши матеріали справи, у т.ч. витребувані копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно скарги зазначено та матеріалами справи не спростовується, що про винесення оскаржуваних постанови ОСОБА_1 фактично дізнався після ознайомлення його уповноваженого представника з матеріалами виконавчого провадження 09.01.2020 року. Скарга була подана ОСОБА_1 до суду засобами поштового зв`язку 20.01.2020 року.

З огляду на те, що 18 та 19 січня 2020 року були вихідними днями, суд вважає, що скарга була подана без пропуску встановленого ст.449 ЦПК України процесуального строку та не вбачає підстав для вирішення питання про його поновлення відповідно до заявленого скаржником клопотання.

Перевіряючи по суті доводи поданої скарги та правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, суд враховує наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Центральному відділі державної виконавчої служби у м.Дніпрі перебуває виконавче провадження №13089790 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24.03.2009 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №2-1387/09, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів боржника до повноліття дитини.

Як зазначив скаржник та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, в подальшому, відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.01.2018 року у цивільній справі №203/2391/17 розмір присуджених до стягнення з ОСОБА_1 аліментів було зменшено до 1/5 частини від усіх видів доходів боржника.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.12.2018 року заборгованість боржника по сплаті аліментів складала 31611 грн. 62 коп.

В зв`язку з цим, у відповідності до ст.ст.11,56,71 Закону України «Про виконавче провадження» 21.01.2019 року державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна боржника; про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження у праві палювання; про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Заперечуючи проти правомірності вказаних постанов скаржник зазначив, що з урахуванням положень ст.58 Конституції України норми ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, що будуть виникати після набрання чинності вказаною нормою 28.08.2018 року. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується. Існуючи станом на 28.08.2018 року заборгованість не може впливати і враховуватись при визначені підстав для застосування державним виконавцем положень ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до розрахунку заборгованості в липні 2018 року він сплатив аліменти в сумі 1550 грн., в серпні в сумі 1550 грн., в жовтні в сумі 1555 грн., в грудні в сумі 1560 грн. Таким чином, з серпня 2018 року (з дати дії даного закону) він не платив аліменти лише за вересень та листопад 2018 року, що в сукупності становить два місяці, а не чотири, як встановлено в ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Порядок стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (тут та далі в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваних постанов) було передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження №13089790 вбачається, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття вказаного виконавчого провадження, про що свідчить наявна в матеріалах заява останнього від 29.05.2009 року.

Крім того, протягом 2018 року частково сплачував аліменти, що також свідчить про обізнаність боржника про наявність на виконанні виконавчого листа та розміру присуджених аліментів.

Згідно ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 21.01.2019 року, було встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім того, ч.ч.1-3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, на час винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов від 21.01.2019 року у боржника ОСОБА_1 дійсно існувала заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 31611 грн. 62 коп., який перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Наявність вказаної заборгованості та її розмір не заперечувались ОСОБА_1 у поданій скарзі та його представником під час розгляду справи в суді.

З огляду на це, суд вважає, що державний виконавець мав підстави для застосування заходів примусового виконання рішення відповідно до ст.56, ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи боржника та його представника щодо неправомірності дій державного виконавця при винесені постанов від 21.01.2019 року з посиланням на те, що станом на цей день не існувало заборгованості з зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, оскільки такий має розраховуватись з 28.08.2018 року, дня набрання чинності змін до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає безпідставними.

Так, Законом України №2234-VIII від 07.12.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06.02.2018 року було внесено зміни до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо права державного виконавця за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, винести постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Законом України №2475-VІІІ від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 року, було внесено зміни в ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в частині визначення розрахунку заборгованості по аліментам, що дає підстави для застосування тимчасових обмежень, яка згідно змін стала визначатись виходячи із сукупного розміру такої заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч.9 ст.71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законами України №2234-VIII від 07.12.2017 року та №2475-VІІІ від 03.07.2018 року.

Визначення розміру заборгованості, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є саме порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності боржника.

Таким чином, врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Законами України №2234-VIII від 07.12.2017 року та №2475-VІІІ від 03.07.2018 року, якими внесено зміни до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Також суд враховує, що підстави для зняття арешту з майна боржника та тимчасових обмежень, визначені, відповідно, ст.59 та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» на теперішній час також відсутні, оскільки згідно розрахунку, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що заборгованість, яка існувала у боржника на час винесення оскаржуваних постанов, не тільки не зменшилась, а значно збільшилась та станом на січень 2020 року складає 56787 грн. 42 коп.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до закону, а тому в задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11,56,59,71,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 15 травня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак