ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 травня 2020 року

м. Харків

справа № 638/113423/18

провадження № 22ц/818/3075/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Інститут сцинтиляційних матеріалів НАН України,

третя особа - виконуючий обов`язки директора Інституту сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України Бояринцев Андрій Юрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дезержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року в складі судді Шишкіна О.В.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інституту сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України (далі - ІСМА НАН України), третя особа - виконуючий обов`язки директора ІСМА НАН України Бояринцев Андрій Юрійович, про скасування наказу про переведення та поновлення на роботі.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, мотивовані тим, що він перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 01 серпня 2017 року на посаді наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ІСМА НАН України по строковому договору на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягненню дитиною трьох років на підставі наказу від 24 липня 2017 року № 202.

Зазначав, що в цій установі, яка реорганізовувалась та перейменовувалась декілька разів, він працював фактично з 1999 року, до переведення працював на посаді старшого наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ІСМА НАН України, мав багато заохочень та не мав наміру в добровільному порядку подавати заяву про переведення на нижчеоплачувану роботу. При цьому з 01 серпня 2017 року з ним не було укладено жодного письмового договору, а наказ про переведення не містить посилань на строковість виконання ним обов`язків наукового співробітника.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив скасувати наказ від 24 липня 2017 року № 202-К про переведення та поновити його на посаді старшого наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ІСМА НАН України.

05 жовтня 2018 року ІСМА НАН України подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано тим, що позивач був повідомлений про зміну істотних умов праці за чотири місяці, оскільки 19 квітня 2017 року на засіданні Вченої ради ІСМА НАН України, де були присутні 116 вчених інституту, було прийнято рішення про зміну структури інституту з метою удосконалення організації роботи по оптимізації науково-технічної діяльності, спрямованої на виконання тематичних планів. Заява про переведення була написана позивачем особисто у зв`язку з ліквідацією лабораторії, де він працював. З наказом про переведення позивач ознайомлений 25 липня 2017 року під особистий підпис. Крім того, в період з липня 2017 року по серпень 2018 року на засіданнях Вченої ради ІСМА НАН України були об`явлені вакантні посади (1 - старшого наукового співробітника, 4 - наукових співробітників, 4 - молодших співробітників), однак ОСОБА_1 не прийняв участі у конкурсах на заміщення та призначення на ці наукові посади.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов не є доведеним. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

20 березня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про скасування наказу від 24 липня 2017 року № 202-к, поновлення його на посаді старшого наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ІСМА НАН України, стягнення з ІСМА НАН України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено за відсутності його представника та представника третьої особи; про наступне переведення його не було повідомлено за два місяці під особистий підпис; вважає, що причиною його звільнення було професійне захворювання, що підтверджено висновком медичного центру; справа про його звільнення розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без його участі та виклику свідків, при цьому рішення суду першої інстанції залишено без змін судом апеляційної інстанції; його клопотання про витребування доказів та призначення судово-медичної експертизи було безпідставно відхилено.

05 травня 2020 та 07 травня 2010 року ІСМА НАН України подав відзиви на апеляційну скаргу, в яких просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиви мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з відповідачем з липня 2004 року.

Наказом директора ІСМА НАН України від 29 червня 2004 року № 76-к ОСОБА_1 був переведений з Науково-технологічного центру радіаційного приладобудування концерну «Інститут монокристалів» Національної академії наук України на посаду заступника завідувача відділу вирощування та оброблення тугоплавких сцинтиляційних матеріалів відділення радіаційного приладобудування ІСМА НАН України.

Наказом директора ІСМА НАН України від 22 червня 2012 року № 229-к «Про переведення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 02 липня 2012 року переведений на посаду виконуючого обов`язки старшого наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів з окладом згідно з штатним розписом.

Наказом директора ІСМА НАН України від 21 вересня 2012 року № 393-к «Про обрання на посади» ОСОБА_1 з 21 вересня 2012 року обрано за конкурсом на посаду старшого наукового співробітника без змін умов оплати праці (а. с. 118, 149, 157-159 т. 1).

Рішенням Вченої ради ІСМА НАН України від 19 квітня 2017 року № 3 було затверджено зміну структури ІСМА НАН України. Зокрема, ухвалено реорганізувати відділ технології вирощування монокристалів шляхом створення у його складі лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів.

З метою удосконалення організації роботи ІСМА НАН України, оптимізації його науково-технічної діяльності, спрямованої на виконання тематичних планів та згідно з вказаним рішенням Вченої ради наказом в. о. директора ІСМА НАН України А . Ю.Бояринцева від 21 липня 2017 року № 79 реорганізація структури ІСМА НАН України введена в дію з 01 серпня 2017 року (а. с. 32-34 т. 1).

Наказом в. о. директора ІСМА НАН України А . Ю.Бояринцева від 24 липня 2017 року № 202-к «Про переведення ОСОБА_1 » старшого наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ОСОБА_1 переведено на посаду наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляцівних матеріалів за його згодою по строковому договору на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а. с. 35-36 т. 1).

На підставі наказу директора ІСМА НАН України Гриньова Б.В. від 03 серпня 2018 року № 166-к «Про вихід на роботу ОСОБА_2 » ОСОБА_2 приступила до роботи після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку з 16 серпня 2018 року.

З наказом директора ІСМА НАН України від 03 серпня 2018 року № 166-к «Про вихід на роботу ОСОБА_2 » ОСОБА_1 був ознайомлений 03 серпня 2018 року та відмовився від проставляння дати та підпису про ознайомлення з наказом, про що складено акт № 1 у присутності директора ІСМА НАН України ОСОБА_5 , провідного юрисконсульта ОСОБА_6. , заступника голови профкому ОСОБА_7., в. о. завідувача відділу технології вирощування монокристалів ОСОБА_8 , завідувача лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ОСОБА_9 , начальника відділу кадрів ОСОБА_10 (а. с. 37, 40 т. 1).

Наказом директора ІСМА НАН України Гриньова Б.В. від 13 серпня 2018 року № 180-к «Про звільнення ОСОБА_1 » науковий співробітник лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

З наказом про звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений 13 серпня 2018 року та відмовився від проставляння дати та підпису про ознайомлення з наказом, про що складено акт № 2 у присутності заступника директора з наукової роботи ОСОБА_11 , помічника директора ОСОБА_12 , заступника голови профкому ОСОБА_13 , завідувача лабораторії тугоплавких сцинтиляційних матеріалів ОСОБА_9 та старшого інспектора відділу кадрів ОСОБА_14 (а. с. 38-39 т. 1).

Відповідно до частини другої статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів, відповідно до суспільних потреб.

Частина друга статті 24 Конституції України, а також статті 2 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) проголошують, що всі громадяни рівні у трудових правах незалежно від походження, кольору шкіри, соціального чи майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно з статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема - вільний вибір виду діяльності.

Закріпивши гарантії права на працю, законодавство України про працю встановлює порядок прийому на роботу, порядок переведення, вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника (або уповноваженого ним органу) тощо.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Встановивши, що в ІСМ НАН України було ліквідовано підрозділ, в якому працював ОСОБА_1 на посаді старшого наукового співробітника, у зв`язку з чим за згодою останнього відбулася зміна істотних умов праці шляхом переведення ОСОБА_1 на іншу посаду до іншого підрозділу на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 до її фактичного виходу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові. ОСОБА_1 був обізнаний про вказані обставини.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалено за відсутності представника позивача та представника третьої особи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці особи рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Посилання на те, що про переведення позивача не було повідомлено за два місяці під особистий підпис є безпідставним, оскільки 21 липня 2017 року ОСОБА_1 особисто написав заяву, в якій просив перевести його з 01 серпня 2017 року на посаду наукового співробітника лабораторії тугоплавких сцинтиляцівних матеріалів за його згодою по строковому договору на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

Крім того, обставини звільнення ОСОБА_1 з роботи були предметом судового розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановами Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року та Верховного Суду від 08 січня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІСМА НАН України, третя особа: виконуючий обов`язки директора Інституту сцинтиляційних матеріалів НАН України Гриньов Б. В., про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено (справа № 638/12607/18, провадження № 61-2777 св 19).

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та скасування наказу про переведення, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дезержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

А.І.Овсяннікова