ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/4327/19
Провадження № 22-ц/4820/974/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 676/4327/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2019 року (суддя Швець О.Д.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.11.2007, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.06.2019 має заборгованість у розмірі 49 467,40 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 23937,72 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 9975,53 грн., 12522,37 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 200 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), 2331,78 грн. (процентна складова).

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитом та сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 23937,72 грн. кредитних коштів, у стягненні інших сум відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк 929,59 грн. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду в частині відмови у стягненні простроченого тіла кредиту та неустойки, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення зазначених позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Посилається на порушення судом норм матеріального права та процесуального права. Зазначає, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по іншій частині тіла кредиту та неустойки. Вказує, що 24.11.2007 відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Зазначає, що при укладенні вказаного кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору щодо відсоткової ставки за користування кредитом, щомісячних платежів та пені, що підтверджується довідкою про умови кредитування. Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення простроченого тіла кредиту в розмірі 9975 грн. 53 коп., оскільки не взято до уваги, що прострочене тіло є складовою частиною саме фактично отриманих коштів.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 24.11.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким він отримав кредит у розмірі 26000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 12).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13-27).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 17.06.2019 становить 49467,40 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 23937,72 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9975,53 грн, 12522,37 грн - пені за прострочене зобов`язання, 200 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина), 2331,78 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надав належних доказів в підтвердження обов`язку відповідача сплатити 9975,53 грн. простроченого тіла кредиту та їх фактичне отримання відповідачем, 12522,37 грн. - пені за прострочене зобов`язання, 200 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Із анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 24 листопада 2007 року вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, не визначено зміну умов кредитування, строки повернення кредиту, не передбачено відповідальності позичальника у вигляді сплати штрафу. Разом з тим, в ній визначено умови щодо сплати відсотків в розмірі 1 % на місяць, обов`язок щодо сплати пені в розмірі, визначеному п. 5.1 Умов за кожен день прострочки (а.с. 12 на звороті), які суд першої інстанції не взяв до уваги та дійшов висновку про відсутність таких умов, однак це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Звертаючись до суду, позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту (в т.ч. простроченого), пені та штрафів. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи, як невід`ємні частини укладеного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та штрафів, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів надані Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який наявний в матеріалах справи, не містить зазначення строку їх дії, підпису відповідача. Відсутній також документ, яким вони затверджені. З огляду на мінливий характер Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати неустойки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення простроченого тіла кредиту, пені та штрафів, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо їх сплати (в т.ч. розміру) та збільшення кредитного ліміту, та про відсутність доказів фактичного отримання відповідачем коштів в розмірі 9975,53 грн. як простроченого тіла кредиту.

Надана позивачем на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви виписка по особовому рахунку також не свідчить про отримання відповідачем таких коштів.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність врахування апеляційним судом постанов Верховного Суду у справах № 356/1635/16-ц від 10.04.2019, № 428/2873/17 від 28.03.2019, № 755/2720/16-ц від 06.02.2018, № 666/388/16-ц від 17.04.2019 є безпідставними, оскільки Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, §61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин правильно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Не заслуговують на увагу посилання заявника як на підставу задоволення позовних вимог щодо стягнення пені на підписану між сторонами довідку про умови кредитування (а.с. 180), оскільки банк зазначену довідку до суду першої інстанції не надавав, доказів поважності об`єктивної неможливості її надати до суду першої інстанції апеляційному суду не подав та відповідне клопотання не заявляв. Крім того, позивач мав можливість надати довідку про умови кредитування, як доказ по справі, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 05.07.2019 про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальної дії.

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в цій частині в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко