ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Херсон

справа № 766/15627/17

провадження № 22-ц/819/780/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Приходько Л.А.,
Радченка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 02 березня 2020 року в справі за позовом Херсонського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Херсонський міський центр зайнятості (далі Центр зайнятості) звернувся до суду з вищезазначкеним позовом. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 в період з 20 липня 1999 року по 30 жовтня 2000 року перебувала на обліку в Центрі зайнятості в якості безробітної особи з виплатою допомоги по безробіттю у період з 20 липня 1999 року по 14 липня 2000 року. В подальшому Центром зайнятості отримано лист від Управління обслуговування громадян УПФУ України в Херсонській області від 30 грудня 2016 року, в якому повідомлено про те, що ОСОБА_1 згідно індивідуальних відомостей на застраховану особу з березня по серпень 2000 року отримувала дохід у Херсонському професійному машинобудівному ліцеї. Центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість», про що складено акт від 23 січня 2017 року, яким встановлено факт зайнятості ОСОБА_1 в період перебування на обліку у Професійно-технічному училищі №1 на посаді сторожа з 27 березня 2000 року по 01 вересня 2000 року. Наказом Центру зайнятості від 13 лютого 2017 року №18 прийнято рішення про повернення ОСОБА_1 коштів, наданих як допомога по безробіттю за період з 27 березня 2000 року по 13 липня 2000 року у розмірі 364,22 грн.

Також позивачем зазначено, шо ОСОБА_1 в період з 13 червня 2003 року по 19 травня 2004 року перебувала на обліку в Центрі зайнятості в якості безробітної особи з виплатою допомоги по безробіттю у загальному розмірі 1 128,84 грн. В подальшому Центром зайнятості отримано лист від Управління обслуговування громадян УПФУ України в Херсонській області від 30 грудня 2016 року, в якому повідомлено про те, що ОСОБА_1 згідно індивідуальних відомостей на застраховану особу з лютого по грудень 2003 року працювала та отримувала дохід у на підприємстві ВКФ «Еконіка». Центром зайнятості проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість», про що складено відповідний акт від 15 лютого 2017 року. Наказом Центру зайнятості від 28 лютого 2017 року №24 прийнято рішення про повернення ОСОБА_1 коштів, наданих як допомога по безробіттю за період з 13 червня 2003 року по 18 травня 2004 року у розмірі 1 128,84 грн.

Зважаючи на те, що оскільки під час перебування на обліку в Центрі зайнятості в якості безробітної у вищезазначені періоди ОСОБА_1 була зайнятою особою і отримувала доходи, про що не повідомила Центр зайнятості у відповідності до вимог ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та враховуючи, що відповідач добровільно борг відмовляється повертати, Центр зайнятості просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які надані як допомога по безробіттю за період з 27 березня 2000 року по 13 липня 2000 року у розмірі 364,22 грн. та за період з 13 червня 2003 року по 18 травня 2004 року у розмірі 1 128,84 грн., що разом становить 1 493,06 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2020 року в задоволенні позову Центру зайнятості відмовлено.

В апеляційній скарзі Центр зайнятості, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

Відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 травня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.ч.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позовні вимоги є обґрунтованими, однак у задоволенні позову слід відмовити, беручи до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 липня 1999 року ОСОБА_1 звернулась до Центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні (а.с.9).

20 липня 1999 року ОСОБА_1 подала заяву до Центру зайнятості з проханням надати їй статус безробітного та встановити виплату допомоги по безробіттю. В даній заяві ОСОБА_1 зобов`язалась своєчасно повідомляти службу про всі зміни її даних, які внесені до картки персонального обліку, а також заяву, в якій вона вказала, що не має заробітної плати та інших передбачених законодавством доходів (а.с.10,11).

Відповідно до наказу №12637 Центру зайнятості від 20 липня 1999 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 20 липня 1999 року, з виплатою допомоги з урахуванням обмеження в сумі 25,00 грн. (а.с.12).

Наказом №14920 Центру зайнятості від 14 липня 2000 року ОСОБА_1 закінчено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з закінченням виплати допомоги по безробіттю з 14 липня 2000 року (а.с.13).

Наказом №20845 Центру зайнятості від 30 жовтня 2000 року прийнято рішення зняти з обліку ОСОБА_1 з 30 жовтня 2010 року у зв`язку з відмовою від послуг центру зайнятості на підставі особистої заяви ОСОБА_1 (а.с.14,15).

З архівної довідки, виданої Херсонським професійним суднобудівельним ліцеєм за вих. №7, вбачається, що ОСОБА_1 була тимчасово зарахована на роботу в ПТУ на посаду сторожа з 27 березня 2000 року (наказ №26-к від 31 березня 2000 року) та звільнена з посади сторожа, згідно ст. 38 КЗпП (за власним бажання) з 01 вересня 2000 року (наказ №72-к від 01 вересня 2000 року (а.с.16,17,18).

23 січня 2017 року за результатами перевірки Центром зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №45/р-3 відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в Центрі зайнятості як безробітна та отримуючи допомогу з безробіття, працювала в Херсонському професійному машинобудівномуь ліцеї (а.с.19).

Відповідно до відомості виплат матеріального забезпечення ОСОБА_1 за період з 27 березня 2000 року по 13 липня 2000 року було нараховано та виплачено грошові кошти у розмірі 364,22 грн (а.с.20).

Відповідно до наказу Центру зайнятості №18 від 13 лютого 2017 року Центром зайнятості прийнято рішення про вжиття заходів щодо стягнення з ОСОБА_1 одержаного матеріального забезпечення допомоги по безробіттю в розмірі 364,22 грн. за період з 27 березня 2000 року по 13 липня 2000 року (а.с.21).

Листом від 11 травня 2018 року №06/1642/18, ОСОБА_1 запропоновано добровільно повернути кошти Центру зайнятості протягом п`ятнадцяти днів від дня отримання поштового відправлення (а.с.22). Зазначений лист відповідачем отримано 21 лютого 2017 року особисто, про що свідчить відмітка в поштовому повідомленні (а.с.23). Станом на день звернення до суду грошові кошти позивачу повернуто не було.

Також, 06 червня 2003 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного центру зайнятості в м. Херсоні (правонаступником якого є Центр зайнятості) за сприянням у працевлаштуванні та з проханням вирішити питання щодо її працевлаштування і надати їй статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В даній заяві ОСОБА_1 зазначила, що на теперішній час не має заробітку та інших передбачених законодавством доходів, не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує (а.с.24, 25).

Відповідно до наказу №10359 Дніпровського районного центру зайнятості в м. Херсоні (правонаступником якого є Центр зайнятості) від 13 червня 2003 року ОСОБА_1 надано статус безробітного з 13 червня 2003 року та призначено допомогу по безробіттю. Також розпочато виплату допомоги по безробіттю з 13 червня 2003 року (а.с.26).

19 травня 2004 року ОСОБА_1 подано до Центру зайнятості заяву, в якій просила зняти її з обліку з 19 травня 2004 року у зв`язку з її відмовою від послуг служби у зв`язку з бажанням самостійно працевлаштуватись (а.с. 27).

У своєму листі №29735/02, направленому на адресу Управління Пенсійного Фонду України в місті Херсоні Центр зайнятості просив надати довідку про періоди перебування та отримання допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , яка перебувала на обліку як безробітна в Центрі зайнятості: з 27 липня 1999 року по 13 липня 2000 року, оскільки згідно даних персоніфікованого обліку з березня по серпень 2000 року є нараховані суми з Херсонського професійного машинобудівного ліцею; з 13 червня 2003 року по 18 травня 2004 року, оскільки згідно даних персоніфікованого обліку з лютого по грудень 2003 року є нараховані суми з ВКФ «Еконіка» (а.с. 28).

З архівної довідки КУ «Трудовий архів м. Херсона» №01-15/104 від 06 лютого 2017 року вбачається, що у документах архівного фонду ВКФ «Еконіка» у відомостях нарахування заробітної плати працівникам значиться продавець, продавець за сумісництвом ОСОБА_1 (а.с.30).

15 лютого 2017 року за результатами перевірки Центром зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №67/р-3 відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», в якому зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в Центрі зайнятості як безробітна та отримуючи допомогу з безробіття, працювала на підприємстві (а.с.31).

Відповідно до відомості виплат матеріального забезпечення ОСОБА_1 за період з 13 червня 2003 року по 18 травня 2004 року було нараховано та виплачено грошові кошти у загальному розмірі 1 128,84 грн (а.с. 32).

Відповідно до наказу Херсонського міського центру зайнятості №24 від 28 лютого 2017 року прийнято рішення щодо вжиття заходів по стягненню з ОСОБА_1 одержаного матеріального забезпечення допомоги по безробіттю в розмірі 1 128,84 грн. за період з 13 червня 2003 року по 18 травня 2004 року (а.с. 33).

Листом від 28 лютого 2017 року №06-20/583 ОСОБА_1 запропоновано добровільно повернути кошти Центру зайнятості протягом п`ятнадцяти днів від дня отримання поштового відправлення (а.с.34). Зазначений лист відповідачем отримано 07 березня 2017 року особисто, про що свідчить відмітка в поштовому повідомленні (а.с.35). Станом на день звернення до суду грошові кошти позивачу повернуто не було.

Згідно відомостей, наданих Головним управлінням ДФС у Херсонській області , Автономній республіці Крим та м. Севастополі з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків, ОСОБА_1 за період з 01 січня 2000 року по 30 вересня 2000 року та за період з 01 квітня 2003 року по 30 червня 2004 року була працевлаштована та отримувала відповідні доходи (а.с.95-98).

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-ХII, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зайнятість це діяльність громадян, пов`язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Згідно частини 3 цього ж Закону в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном.

Безробітними, відповідно до статті 4 Закону, визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості, на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, визначався Положенням про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1998 року №578 .

Відповідно до п.2 Положення незайняті громадяни, які звертаються до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, підлягають реєстрації у цій службі. Під час реєстрації кожна особа самостійно або із застосуванням автоматизованої системи за допомогою працівника державної служби зайнятості заповнює картку персонального обліку громадянина, який шукає роботу (безробітного) і особистим підписом підтверджує достовірність внесених до неї даних.

Для одержання статусу безробітного з призначенням допомоги по безробіттю, згідно п.18 Положення, громадянин повинен наступного дня після встановленого строку підбору підходящої роботи особисто подати до державної служби зайнятості письмову заяву про надання статусу безробітного та заяву про те, що він не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів.

Відповідно до ч.2 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року №1533-Ш, чинного на час виникнення спірних правовідносин, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

За ч.3 ст.36 вказаного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На підставі наведеного, зважаючи на встановлені судом обставини та норми чинного законодавства, а також враховуючи, що оскільки ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в Центрі зайнятості не повідомила останнього, що має інші доходи, тобто була зайнятою особою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мала права на отримання допомоги як безробітна і порушене право позивача на стягненн допомоги по безробіттю за час, коли відповідач була працевлаштована, підлягає судовому захисту.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у відзиві на позовну заяву (а.с.61-64), зазначала, що вона не була офіційно працевлаштована та не отримувала прибутки у вищезазначених підприємствах за період з 13 липня 1999 року по 30 жовтня 2000 року та за період з 06 червня 2003 року по 18 травня 2004 року, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.56-60). Не відомо з яких причини здійснювалися відрахування до Пенсійного фонду зазначеними підприємствами, тому відсутні підстави для стягнення з неї виплаченого матеріального забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю.

Проте надана ОСОБА_1 копія трудової книжки на підтвердження відсутності у неї будь-яких трудових відносин на період перебування її на обліку у Центрі зайнятості, не є належним доказом у розумінні норм чинного цивільного процесуального законодавства.

Зазначені доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: відомостями, наданими Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків; архівною довідкою КУ «Трудовий архів м. Херсона» №01-15/104 від 06 лютого 2017 року; архівною довідкою, виданою Херсонським професійним суднобудівельним ліцеєм за вих. №7, та ін.

Відповідачкою зазначені письмові докази в ході розгляду справи не спростовані належними та допустими доказами.

Також, заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення допомоги по безробіттю (а.с.65-66).

Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність, за правилами ст. 75 ЦК УРСР, застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову, відповідно до ст. 80 ЦК УРСР, є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки про порушення свого права Центр зайнятості дізнався після отримання листа від управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні від 28 грудня 2016 року, тобто пербіг позовної давності для звернення до суду почався саме з цієї дати. Позовну заяву про стягнення коштів з ОСОБА_1 Центром зайнятості було подано до суду 13 вересня 2017 року, тобто межах строку позовної давності.

Так, перебіг строку позовної давності, згідно ст. 76 ЦК УРСР, починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2006 року № 357 затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що набрав чинності з 25.03.2006 року.

Відповідно до п.п. 2-5 вказаного Порядку розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені у документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної, до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають&nbsp;на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації. Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником відповідного центру зайнятості.

Центри зайнятості під час проведення перевірки взаємодіють з органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державними реєстраторами, управліннями праці та соціального захисту населення, відділами (управліннями) субсидій шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими угодами, ведення особистого селянського господарства тощо.

Порядок обміну інформацією між зазначеними органами та центрами зайнятості визначається Мінпраці, Державною податковою адміністрацією та Пенсійним фондом України за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння з відомостями органів Державної податкової адміністрації, Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, державних реєстраторів, управлінь праці та соціального захисту населення, відділів (управлінь) субсидій; використання даних перевірок цих органів, Держнаглядпраці, контрольно-ревізійних органів цільового використання коштів Фонду; проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних безпосередньо на підприємствах, в установах та організаціях у порядку, встановленому законодавством. Працівники центрів зайнятості для встановлення достовірності даних можуть брати участь у перевірках, що проводяться зазначеними органами.

Отже, починаючи з 2006 року позивач мав можливість отримати відомості про отримання відповідачем доходів від виконання роботи за трудовим договором, однак з відповідним запитом до Пенсійного фонду не звертався. Тобто, у позивача була наявна об`єктивна можливість своєчасно встановити порушення його прав з проведенням розслідування страхового випадку. Разом з тим Центр зайнятості не скористався своїм правом здійснити звірку достовірності даних стосовно наявності доходів у відповідачки в період перебування її на обліку та до суду звернувся лише 13 вересня 2017 року, а тому позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на спірні правовідносини не поширюються положення ч.4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції Закону N 3277-VI від 21.04.2011 про незастосування строку позовної давності, оскільки зазначено норма закону стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні.

На підставі наведеного, беручі до уваги всі обставини справи, а також враховуючи те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду і причини пропуску такого строку є неповажними, так як позивач мав можливість виявити дані порушення раніше, але не зробив цього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом, про застосування якого заявлено відповідачем в суді першої інстанції до ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо дотримання строку позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими як такі, що спростовуються вищевстановленими обставинами справи і при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права. Викладеннні в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, яким надано належну оцінку у відповідності до норм чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 березня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А.Кузнєцова

Судді: Л.А.Приходько

С.В.Радченко