Справа № 165/357/20
Провадження № 2/165/319/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Нововолинську, в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві,-

встановив:

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23 вересня 2003 року працював на ДП "Волиньвугілля". Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким степенем зниження слуху ІІ ст, хронічну попереково-крижову радикулопатію в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецедивуючий перебіг. За висновком МСЕК від 17 січня 2020 року у нього виявлено 60% втрати професійної працездатності, як наслідок, встановлено ІІІ групу інвалідності. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 листопада 2013 року причиною виникнення трудового каліцтва стало фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. У зв`язку з професійним захворюванням він відчуває себе обмеженим у реалізації своїх життєвих планів та забезпечення своєї сім`ї необхідними засобами для існування, отримане захворювання вимагає від нього додаткових зусиль для організації повноцінного життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання на виробництві, просить присудити до стягнення з відповідача в свою користь моральну шкоду в сумі 283 920 грн., з розрахунку 60% (ступінь втрати працездатності) х 4723 (розмір мінімальної заробітної плати).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позов підтримує, просить його задоволити (а.с.23).

У судове засідання представник відповідача ДП "Волиньвугілля" Марчук Н.Є. не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати у відсутності представника ДП "Волиньвугілля". При прийнятті рішення у справі покладається на розсуд суду, однак просила суд врахувати скрутне фінансове становище ДП "Волиньвугілля" (а.с. 24).

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення у зв`язку з наступним.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Волиньвугілля". Загальний стаж його роботи становить 28 років 07 місяців, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 26 місяців 15 днів. 23 серпня 2013 року ОСОБА_1 звільнений з ВП "Шахта Бужанська" ДП "Волиньвугілля" за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 8-9).

Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 14 листопада 2013 року у ОСОБА_1 діагностовно: хронічну двобічну сенсоневральна приглухуватість з легким степенем зниження слуху ІІ ст, хронічну попереково-крижову радикулопатію в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецедивуючий перебіг. Причиною виникнення професійного захворювання стало: пил, фізичні навантаження, вимушені нахили, несприятливий мікроклімат, вібрація, шум. По гігієнічній характеристиці умов праці професія (посада) гірник очисного вибою відноситься до робіт ІІІ класу по факторам шкідливості. Враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці працівника, стаж роботи, працівник ОСОБА_1 перевищив допустимі величини тривалості робочого часу передбачені Державними санітарними правилами та нормами "Підприємства вугільної промисловості" ДСП 3.3.1.095-2002 (а.с.12-13).

Діагностоване професійне захворювання у ОСОБА_1 підтверджується й наступними доказами: випискою із медичної картки стаціонарного хворого № НОМЕР_1 (а.с.14), медичним висновком ЦЛЕК від 30 жовтня 2013 року №38/1718 (а.с.16).

З копій довідки до акту МСЕК серії 12ААБ №191817 від 17 січня 2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №021756 від 17 січня 2020 року (а.с.10-11) судом встановлено, що ОСОБА_1 втратив 60% професійної працездатності, внаслідок чого йому була встановлена третя група інвалідності.

Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , під час роботи в ДП "Волиньвугілля" отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим втратив 60 відсотків професійної працездатності та був визнаний інвалідом ІІІ групи.

У судовому засіданні також встановлено, що останньому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. ОСОБА_1 відчуває себе неповноцінною людиною, обмеженим у реалізації своїх життєвих планів, забезпечення своєї сім`ї. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу рекомендовано спостереження, лікування (амбулаторне та стаціонарне), медична реабілітація, санітарно-курортне лікування, а також протипоказана важка фізична робота (а.с.18).

Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_1 в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено що за час роботи на шахті "Бужанська" за порушення техніки безпеки та охорони праці наказами по шахті позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Однак, адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПіН "Підприємства вугільної промисловості" 3.3.1095-2002 р., не встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці.

Відповідно до вимог частин 2,3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці.

Вищенаведені обставини дають суду підстави вважати, що діями відповідача ДП "Волиньвугілля", який не забезпечив безпечні умови праці, позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у наступному.

Позивач отримав професійне захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у ОСОБА_1 , зокрема: душевний біль, постійне почуття неповноцінності, пригнічення. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Виникли негативні зміни в сімейному житті останнього, його матеріальному становищі.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Той факт, що моральна шкода у зв`язку з одержаним професійним захворюванням на теперішній час не відшкодована позивачу підтверджено в судовому засіданні дослідженими матеріалами справи. Отже, спір з приводу відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди раніше не був предметом судового розгляду.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи характер моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 130 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід державни 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.153, ст.173, ст.237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, ст.13, ст.14 ЗУ "Про охорону праці", - суд,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля", юридична адреса: вул. Луцька, 1, м. Нововолинськ Волинської області, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місцепроживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля", юридична адреса: вул. Луцька, 1, м. Нововолинськ Волинської області, , в дохід держави 840 (сімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до Волинського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк щодо подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження судового рішення продовжується на строк дії такого карантину.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 травня 2020 року.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк