Справа № 234/3934/20
Провадження № 2/234/1927/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 234/3934/20 за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Краматорської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_2 . Позивака є спадкомицею першої черги після смерті матері. Після смерті матері відкрилась спадщина, у вигляді квартири АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадщини, позивачка у передбачений законом строк звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 по причині того, що відповідно до п.п.1.2 п.1 гл. 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачений перелік підстав виникнення прав власності на нерухоме майно спадкодавця. Вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню, та не містить в собі договір міни, зареєстрований на біржі, як підставу виникнення права власності на нерухоме майно. У разі відсутності визначеного Порядком правовстановлюючого документа на нерухоме майно для проведення оформлення спадщини, нотаріус відповідно до п. 3 гл. 7 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, може вчинити нотаріальну дію на підставі інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Через те, що правочин міни відбувався 07.09.1999 року, відомості про нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Таким чином, позивачка позбавлена можливості оформити право власності на квартиру.

Просить винести рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов з підстав, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала,

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв`язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову,

Проаналізувавши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 . (а.с.4)

28 квітня 1995 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_5 . (а.с. 7)

Як вбачається з договору міни № 95М, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . (а.с. 5)

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . (а.с. 6)

Згідно спадкової справи, для отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 , до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 76)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відсутні у реєстрі прав власності на нерухоме майно. (а.с. 80)

Однак, позивач не має можливості оформити своє право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру, а саме договір міни, зареєстрований Краматорською філією Донецької товарної біржи і нотаріус вважає, що наданий договір міни не відповідає вимогам чинного законодавства про посвідчення правочинів.

Згідно довідки КП «БТІ» право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано в КП «БТІ» за реєстр. № 33660-П за ОСОБА_2 на підставі договору міни, зареєстрованого 07.09.1999 р. (реєстр. № 95-М) на Краматорському філіалі Донецької товарної біржі. (а.с. 78)

Так, згідно постанови приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.В про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 лютого 2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою відмови у вчинені нотаріальних дій зазначено, що при укладенні зазначеного договору міни порушено вимоги ст. 15 діючого на той момент Закону України "Про товарні біржі", а також недотриманням нотаріальної форми.

Відповідно до п.п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 пункту 4 та пункту 5 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно за ст.ст. 241, 242 ЦК УРСР, кожен з тих хто бере участь в міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються положення про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

На підтвердження права власності померлій ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , в матеріалах справи міститься договір міни нерухомості № НОМЕР_1 укладений та посвідчений Краматорською філією Донецької товарної біржи від 07.09.1999 р.

У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року.

Згідно з вимогами ЦК УРСР (1963 р.), договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням.

Разом з цим, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди укладені на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, а документом який підтверджує право власності на нерухомість є договір зареєстрований на біржі.

Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України (лист N 758-0-2-08-19 від 26.12.2008 р.), при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

А тому в ситуації, що склалась, нотаріальна форма для вказаного вище договору не вимагається, що узгоджується з положеннями спеціального закону по відношенню до ЦК УРСР.

Крім того, суд зауважує, що укладений договір міни в повній мірі відповідає вимогам ст. 15 Закону України "Про товарні біржі":

Так, вказана квартира являє собою товар, що допущений до обігу на вказаній біржі нерухомості, оскільки ця квартира є нерухомим майном і по відношенню нього здійснено операцію з обміну. Учасниками вказаного договору, які його підписали, стали два брокери вказаної біржі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що діяли від імені сторін на підставі договорів доручення та згідно з результатами біржових торгів. Зазначений договір міни зареєстрований в день його підписання, про що свідчить вказівка про це в кінці договору.

Крім того, стосовно права власності померлої ОСОБА_2 на виконання вимог ст. 227 ЦК УРСР була проведена державна реєстрація, про що свідчить реєстраційне посвідчення КП «БТІ» Краматорської міської ради.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , була відкрита спадкова справа № 198 за 1997 рік. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця: ОСОБА_1 . Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило.

Суд приймає до уваги в обґрунтування позову позивача той факт, що позивач вичерпав усі наявні заходи для отримання спадщини після померлої матері ОСОБА_2 , але не може у нотаріальній конторі отримати свідоцтво на спадщину, оскільки постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.02.2020 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті її матері.

Оскільки спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 , тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та за позивачкою ОСОБА_1 можливо визнати право власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 . У даному випадку, позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво на спадщину.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 265 ЦПК України, ст. 328, 392, ст. 1216, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя

Рішення ухвалене в нарадчий кімнаті й надруковано в єдиному екземплярі.

Суддя