№ провадження 2/495/1142/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2020 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивачів: не з`явилися
від відповідачки: не з`явилася
від третьої особи: не з`явилася
за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4
про звільнення майна з-під арешту та заборони відчуження,
26.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач-1) та ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-2) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по тексту відповідачка) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту та заборони відчуження (а.с.2-3).
В судове засідання позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, але їх представник адвокат Сєдова Л.П. на адресу суду подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність та відсутність позивачів. Зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.76).
Відповідачка - ОСОБА_3 ,відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не надавала та в судові засідання 06.03.2020 року та 22.04.2020 року не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.46, 56, 59, 70, 75).
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_3 (а.с.33).
Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, встановити адресу реєстрації ОСОБА_3 неможливо, у зв`язку з відсутністю її дати народження (а.с.35).
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з додатками до неї були надіслані на адреси ОСОБА_3 , які наявні в матеріалах справи. Між тим, усі документи були повернуті до суду без вручення адресату (а.с.73-74). Крім того, відповідачка ОСОБА_3 викликалась до суду через оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 41, 45, 57, 58, 69).
Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка ОСОБА_3 , була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, вона двічі не з`явилася в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, у 2012 році Малиновським районним судом м. Одеси розглядалася цивільна справа №1519/8069/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.
17.05.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси у якості забезпечення позову був накладений арешт на садовий будинок під літ. «Б» - 90,09 кв.м., мансарда літ. «Б1» - 90,09 кв.м., тераса літ. «б» -27,3 кв.м., ганок літ. «б1» - 1,51 кв.м., балкон літ. «б2» - 13,65 кв.м., тераса літ. «б3» - 27,3 кв.м., балкон літ. «б4» - 3,44 кв.м., садовий будинок літ. «В» - 96,6 кв.м., ганок літ. «в» - 4,88 кв.м., ганок літ. «в1» - 8,53 кв.м., балкон літ. «в2» - 1,89 кв.м., балкон літ. «в3» - 7,48 кв.м., балкон літ. «в4» - 4,2 кв.м., балкон літ. «в5» - 8,89 кв.м., садовий будинок літ. «Г» - 47,66 кв.м., ганка літ. «г» - 3,5 кв.м., балкон літ. «г1» - 9,18 кв.м., господарський блок літ. «Д» - 4,45 кв.м., ворота №1- 6,48 кв.м., огорожа №2- 19,8 кв.м., колодязь № 3 - 1,55 кв.м., каналізація № 4 -13,0 кв.м., огорожа № 5 - 81,75 кв.м., вигрібна яма № 6 - 0,65 кв.м., вигрібна яма № 7- 0,65 кв.м., колодязь № 8 - 2,0 кв.м., колодязь № 9 -1,5 кв.м., огорожа № 10- 36,0 кв.м., калитка № 11-1,0 кв.м. загальною площею 615,02 кв.м., розташоване на земельній ділянці № НОМЕР_1 загальною площею 0,0920 га., що знаходиться за адресою: СТ АДРЕСА_2 Космос» , смт.Затока, Затокської селищної ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, що належить ОСОБА_5 , заборонивши його відчуження до рішення суду.
За твердженням позивачів, на час накладання арешту суду не було відомо, що 25.04.2012 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_4 з другого боку були укладені договори купівлі-продажу посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Калгановою М.В., на підставі яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у частках ( 3/4 та 1/4) садові будинки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0920 га. у частках( 3/4, 1/4), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.04.2012 року (8-9).
Таким чином, на час накладання арешту судом, ОСОБА_4 вже не була власником вищевказаного майна, як вказано в ухвалі суду від 17.05.2012 року та позивачі не мали ніякого відношення до розгляду вищевказаної цивільної справи і тому накладання арешту на вищевказане майно вважають незаконним.
Право власності на садові будинки зареєстровано 16.08.2012 року ( реєстраційний номер 36479243), про що свідчить відповідна копія витягу про державну реєстрацію (а.с.11).
Як вказують позивачі, право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстровано у Поземельній книзі 05.07.2012 року, а у 2019 році їм стало відомо що на їх майно був накладений арешт. Арешт майна обмежує їх права власників та підстав для збереження арешту немає, тому як виникла помилка та арешт був накладений на майно осіб, які не мали ніякого відношення до судового розгляду в рамках якого був накладений арешт.
Дані обставини і стали підставою для звернення до суду ОСОБА_6 та ОСОБА_2 із відповідною позовною заявою.
За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до су за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається |своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту та заборони відчуження, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15-16, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту та заборони відчуження задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Мишко