Ухвала

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 369/11060/17

провадження № 61-6084ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Юзефовича Артема Олексійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити її, захистивши порушене право; визнати недійсними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21 січня 2010 року № 273 та від 12 грудня 2012 року № 3431; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння: ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036; ОСОБА_2 - земельні ділянки площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 та площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035; ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037; ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038; ОСОБА_4 - земельні ділянки площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 та площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041, які знаходяться в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року (повний текст якої складено 11 березня 2020 року) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Юзефовича А. О. задоволено частково. Апеляційну скаргу Прокурора Київської області задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійними розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21 січня 2010 року № 273 та від 12 грудня 2012 року № 3431. Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння: ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5036; ОСОБА_2 - земельні ділянки площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5034 та площею 0,0917 га з кадастровим номером :02:002:5035; ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5037; ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,0992 га з кадастровим номером :02:002:5038; ОСОБА_4 - земельні ділянки площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5028, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5029, площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5030 та площею 0,11 га з кадастровим номером :02:002:5041, які розташовані в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

07 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвокат Юзефович А. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив повністю скасувати постанову апеляційного суду, скасувати рішення місцевого суду в частині позовних вимог про визнання недійсними розпоряджень і в цій частині провадження у справі закрити. Щодо інших позовних вимог - змінити мотивувальну частину рішення місцевого суду, вказавши, що підставою для відмови у задоволенні позову є незаконність і необґрунтованість позовних вимог. Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Юзефовича А. О. про відстрочення сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявникам необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі по 11 875,54 грн, і роз`яснено заявникам про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали надійшли матеріали на усунення недоліків, які представником ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвокатом Юзефовичем А. О. здані на пошту 23 квітня 2020 року. Вимоги ухвали заявниками виконано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвокат Юзефович А. О. вказав що суди не врахували правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16, а також у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц та № 469/1203/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 21 грудня 2018 року у справі № 922/901/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справі № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 29 січня 2020 року у справі № 554/10516/16-ц, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки викладені доводи касаційної скарги, що є підставою для відкриття касаційного провадження, викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року, якою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, цивільну справу № 369/11060/17 витребувано з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвокат Юзефович А. О. заявив клопотання про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду сама по собі є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація речового права за державою, що може статися в будь-який момент часу до завершення перегляду справи в касаційному порядку. Вказана постанова також може бути виконана в примусовому порядку, після отримання відповідного виконавчого документа. Отже, в будь-якою разі дія оскаржуваної постанови зумовлює настання негативних юридично значимих наслідків для ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та інших відповідачів-власників земельних ділянок. За таких обставин, після виконання оскаржуваної постанови до моменту вирішення цієї справи держава, в особі уповноваженого органу має право, діючи як власник, передати спірні земельні ділянки у власність чи користування іншій особі, поділити їх чи об`єднати з іншими, внаслідок чого фактично утвориться нова річ, що унеможливить поворот виконання судового рішення в разі задоволення касаційної скарги.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року, якою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, вже зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року до закінчення касаційного провадження, у зв`язку з чим відсутня необхідність у повторному зупиненні дії вказаного судового рішення. Тому в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Юзефовича А. О. необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Юзефовича Артема Олексійовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Юзефовича Артема Олексійовича про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 22 червня 2020 року.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. О. Кузнєцов

М. Ю. Тітов