ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5367/20 Справа № 215/5802/19 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року, ухваленого суддею Демиденком Ю.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 29.07.2015 ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», отримав кредит у розмірі 7652,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порушуючи умови укладеного договору відповідач належним чином не повертав отримані кошти та відсотки за користування, у зв`язку з чим, станом на 17.09.2019 ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 27924,20 грн., яка складається: 7652,43 грн. - тіло кредиту; 5071 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14390,32 грн. - нарахована пеня та комісія, 810 грн. - штраф.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.07.2015 року, що виникла станом на 17.09.2019 року в сумі 7652,43 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1921 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині, що відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про повне їх задоволення.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зауважує, що судом не враховано, що спірні правовідносини виникли з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості в якій сторонами погоджено та визначено умови кредитування щодо сплати відсотків, штрафу, строк кредитування 36 міс., порядок та строки погашення, що підтверджується відповідним підписом відповідача, тому застосування висновків ВП ВС у постанові від 03 липня 2019 року є безпідставні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що в заяві позичальника відсутні умови кредитування, а саме не міститься обумовлена сторонами відсоткова ставка за користування кредитними коштами, та неустойка, тому відмовив у їх стягненні, стягнувши лише заборгованість за кредитом.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог

В частині задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7652,43 грн. не оскаржується.

Судом встановлено, що як видно з тексту анкети-заяви від 03 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом її підписання про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за умовами якої відповідач отримала кредитний ліміт в сумі 30000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.5).

Між сторонами 29 липня 2015 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за умовами якої АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 7652,43 грн. на строк 36 міс з 29 липня 2015 року по 31 липня 2018 року на споживчі цілі. Позичальник зобов`язався сплатити відсотки в розмірі 1,5% щомісяця. Погашення здійснюється з 1 по 25 число місяця щомісячно в сумі 277,63 грн. для погашення кредиту. При простроченні виконання грошового зобов`язання позичальник сплачує банку штраф в розмірі 896,29 грн. Як видно з матеріалів справи, Генеральна угода підписана позичальником - відповідачем ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2015 року станом на 17.09.2019 ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 27924,20 грн., яка складається: 7652,43 грн. - тіло кредиту; 5071 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14390,32 грн. - нарахована пеня та комісія, 810 грн. - штраф (а.с.150-155 том 1).

Сторонами не заперечується, що строк дії укладеного строкового кредитного договору становить до 31 липня 2018 року (а.с.6).

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги представника позивача АТ КБ «ПриватБанк», щодо не урахування судом першої інстанції, що спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі підписаної сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 29 липня 2015 року в якій погоджено відсотки за користування кредитними коштами та штраф.

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на постанову ВП ВС від 03 липня 2019 року, щодо відсутності погодженого між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами, як такою, що не розповсюджується на спірні правовідносини. З огляду на наявний у матеріалах справи підпис відповідача на Генеральній угоді, в якій містяться узгоджений розмір відсотків та штрафу.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, проте повністю із ним погодитися неможна.

Як видно з розрахунку, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк» станом на 17 вересня 2019 року у відповідача виникла заборгованість в умі 27924,20 грн., яка складається: 7652,43 грн. - тіло кредиту; 5071 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14390,32 грн. - нарахована пеня та комісія, 810 грн. - штраф. (а.с.4).

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі з ним погодитися.

Як видно з розрахунку заборгованість за відсотками визначена виходячи з узгодженого між сторонами розміру 18 % річних - 1,5% щомісячно. Проте, колегія суддів не може погодитися із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії строкового договору, тобто після 31 липня 2018 року. Станом на 31 липня 2018 року заборгованість зі сплати відсотків становить 4254,74 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів вважає помилковим розрахунок банку заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 31 липня 2018 року, оскільки умовами укладеного договору (Генеральної угоди) не обумовлено відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача щодо узгодженого між сторонами в генеральній угоді розміру штрафу, який відповідно п.2.2 визначений сторонами в сумі 896,29 грн. (а.с.6).

Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, має прострочену заборгованість більше ніж на 31 день, тому наявні підстави для стягнення штрафу на користь позивача в сумі 810,45 грн. - в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо стягнення нарахованої комісії в сумі 14390,32 грн., колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Як видно в тексті укладеної між сторонами Генеральної угоди від 29 липня 2015 року відсутня інформація про узгоджений між сторонами розмір комісії, а позивачем не зазначена в позові правова підстава для її стягнення, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що заочне рішення

Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, умовами укладеної між сторонами Генеральної угоди, в якій узгоджений розмір відсоткової ставки за користування кредитним коштами, штрафу, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

З відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 29 липня 2015 року, в сумі 12717,62 грн. яка складається із заборгованості за тілом кредиту 7652,43 грн., заборгованості за відсотками за період 29 липня 2015 року по 31 липня 2018 року в сумі 4254,74 грн., та штраф 810,45 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги 2881,50 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, в загальному розмірі 12717,62 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2187,22 грн., відповідно розрахунку (12717,62 х4802,50:27924,20).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк".

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 29 липня 2015 року в сумі 12717,62 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 7652,43 грн., заборгованості за відсотками за період 29 липня 2015 року по 31 липня 2018 року в сумі 4254,74 грн., та штраф 810,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" витрати зі сплати судового збору в сумі 2187,22 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 21 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: