Справа № 645/1519/20
Провадження № 2/645/1135/20
15 травня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
За участю секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, до досягнення дитиною трирічного віку,-
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - ОСОБА_2 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та на її користь аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років. В обгрунтування позовних вимог, позивачка вказала, що 17.08.2018 року сторонами було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб № НОМЕР_1 , видане 17.08.2018). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харкові. Дитина проживає разом зі сторонами по справі , що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання. Крім того позивачка вказала, що вона прикладає всі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини. Вона знаходить в декретній відпустці до трьох років дитини, дані обставини позбавляють її можливості виходу на роботу та перешкоджають самостійно забезпечувати себе та дитину. Єдиним джерелом існування є отримання матеріальної допомоги на дитину у розмірі 860,00 грн. в місяць. Вказаної соціальної допомоги, яку отримує на дитину, не вистачає. Натомість Відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які обмежували можливості працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування у позивача відсутній. Відповідач не перебуває у скрутному становищі, натомість він проживає разом з позивачем та сином, окремо від батьків, що свідчить про те, що він самостійно забезпечує себе всіма необхідними засобами до існування. Однак, незважаючи на те, що вона із сином та чоловіком мешкаємо за одною адресою, спільне господарство ведеться окреме один від одного, сімейний бюджет відсутній. Оскільки добровільно домовитися про сплату аліментів не вдалося, позивач вимушена звертатися до суду з відповідним позовом.
18.03.2020 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст.187ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.03.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку спрощеного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, але просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000 гривень щомісячно та на її користь аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 2000 гривень щомісячно, вказані вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).
Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: сторони одружилися 17.08.2018 року (свідоцтво про шлюб № НОМЕР_1 , видане 17.08.2018), у цьому шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1898 від 28 грудня 2018 року), який проживає з батьками і знаходиться на утриманні матері. Позивач на час розгляду справи не працює, не може матеріально себе забезпечувати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Регулярно ОСОБА_2 не надає дружині матеріальної допомоги, в розмірі достатньому для утримання її і дитини. Відповідач є особою працездатного віку, аліментів іншим особам не сплачує.
За змістом частини першої статті 160СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Позивач зазначає, що проживає з дитиною окремо від відповідача і постійно потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання, хоча має до того матеріальну можливість, так як є працездатною особою.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї.
Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно із статті 84 СК України закріплено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.
Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що відповідач має інших утриманців або інших аліментних зобов`язань суду не надано, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні суду також не надано.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмірпрожиткового мінімуму у 2020 роцістановитьна одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб із 1 січня 2102 грн.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 2000,00 грн. щомісячно з моменту звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Стосовно вимог позивач про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
На підставі ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.
У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В ч.1 статті 183 СК зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.
Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Оскільки відповідач, як батько дитини, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд задовольняє позов у розмірі 3000,00 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також матеріальне становище відповідача.
Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць.
Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно наданого посвідчення УБД № 190882 виданого 14.11.2017 р. відповідач ОСОБА_2 - учасник бойових дій.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
В зв*зку з зазаначеним, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст. ст.75,84, 180,183 СК України, ст.ст.4-5, 12, 76-83,141, 164, 280-282 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом № 6323, 25.03.2019 р., аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНД НОМЕР_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий органом № 6323, 05.10.2018 р. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом № 6323, 25.03.2019 р., аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНД НОМЕР_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий органом № 6323, 05.10.2018 р., на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судовий збір віднести за рахунок держави.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНД НОМЕР_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий органом № 6323, 05.10.2018 р.,
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом № 6323, 25.03.2019 р.,
Повний текст судового рішення складено 15.05.2020 року
Головуючий суддя -