Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Слов`янської міської ради Донецької області, про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Слов`янської міської ради Донецької області, про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 та після її смерті залишилось спадкове майно - 6/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після її смерті був сам позивач у розмірі 4/8 частки, ОСОБА_3 у розмірі 3/8 частки та ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частки.

В 2006 році на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2006 року у справі № 2-1321-2006 за позивачем було визнано право власності на весь житловий будинок, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали грошову компенсацію.

03 травня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на зазначений вище житловий будинок у розмірі частки 1/1. Після реєстрації права власності на будинок позивач звернувся до земельного відділу з питання приватизації земельної ділянки та з`ясував, що земельна ділянка під будинком ще в 2002 році приватизована його покійною матір`ю ОСОБА_4 . Проте, позивач з покійним братом ОСОБА_5 , спадкоємцями якого є відповідачі, мали частки в будинку на момент проведення приватизації, державний акт на право приватної власності був виданий на покійну ОСОБА_4 , покійного ОСОБА_5 та на позивача.

Під час оформлення спадщини в2005 році нотаріусом не було з`ясовано питання щодо приватизації земельної ділянки. Враховуючи, що спадкоємці прийняли спадщину, яка складалась з 6/8 часток житлового будинку, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, проте 11 листопада 2019 року нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що під час приватизації земельної ділянки позивач мав 1/8 частку в житловому будинку, покійний ОСОБА_5 спадкоємцями якого є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мав 1/8 частку в будинку, покійна ОСОБА_4 мала 6/8 часток, відповідно мали бути визначені і частки земельної ділянки, а в державному акті частки не визначені, а також станом на теперішній час позивач є власником усього будинку, у зв`язку з чим нотаріус не може самостійно встановити розмір частки на яку має бути видано свідоцтв.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 2/6 частки земельної ділянки, які мали успадкувати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте внаслідок того, що про існування державного акту позивачу стало відомо в 2019 році, ніхто з зазначених осіб свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не отримав. Відповідачі права на земельну ділянку не заявляють, але відсутність належного правовстановлюючого документу не дає можливість позивачу оформити права на земельну ділянку, як власнику цілого домоволодіння.

Тому просить суд, скасувати акт на право приватної власності на землю ІV-ДН № 046313, виданий Слов`янською міською радою народних депутатів 26 червня 2002 року про передачу у спільну приватну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 земельної ділянки 0,0541 га по АДРЕСА_1 , а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0541 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку і господарських споруд громадянам.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_6. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтвердила, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_7 . не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Відповідач Слов`янська міська рада до суду свого представника не направив, просив суд розглядати справу без участі представника та ухвалити рішення у даній справі на розсуд суду.

Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року витребувано від Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Харків копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано повідомити суд про факт відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , факт звернення кого-небудь із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини та надати відповідні відомості, а також повідомити наявність заповіту.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Слов`янської міської ради Донецької області, про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 серпня 2005 року Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Слов`янськ Донецької області.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2006 року встановлено, що померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на праві власності належали 5/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , а також 1/8 частка, яку остання успадкувала після смерті ОСОБА_8 . Вказаним рішення суду проведено розділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого у АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Визнано право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_1 , та з нього стягнуто вартість часток даного будинку, які належали на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач у своєму позові, зареєструвавши своє право власності на житловий будинку АДРЕСА_1 , він звернувся до земельного відділу з метою проведення приватизації земельної ділянки, яка розташована за тією ж адресою, де йому повідомили, що вказана земельна ділянка приватизована його матір`ю - ОСОБА_4 .

Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДН № 046313, виданого Слов`янською міською радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 21 червня 2002 року, земельна ділянка, розташована на території Слов`янської міської ради по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

З метою оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку, позивач ОСОБА_1 звернувся до Першої слов`янської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки.

Проте, своєю постановою № 2836/02-31 від 11 листопада 2019 року, державний нотаріус Першої слов`янської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Алперіна О.Ю. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що згідно поданих правовстановлюючих документів на житловий будинок встановлено, що спадкоємцями у 2006 році проведено розподіл житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у праві спільної часткової власності на який 6/8 часток належало померлій ОСОБА_4 . На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2006 року по справі № 2-1321-2006 право власності на весь житловий будинок, розташованих за вказаною адресою, зареєстровано за ОСОБА_1 Право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою зареєстроване за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на землю IV-ДН № 046313, виданого 26 лютого 2002 року Слов`янською міською радою на праві спільної сумісної власності, без встановлення розміру часток. За матеріалами спадкової справи, відкритої Першою слов`янською державною нотаріальною конторою 02 вересня 2005 року за № 1133/2005 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 встановлено, що станом на 13 лютого 2006 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав: в 1/8 частці ОСОБА_1 ; в 1/8 частці ОСОБА_5 ; в 6/8 частках - ОСОБА_4 . Тобто частки співвласників житлового будинку були рівними, у зв`язку з чим не були рівними і частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, один із співвласників, а саме ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а право власності на цілий житловий будинок з 07 вересня 2007 року і до цього часу належить ОСОБА_1 . У зв`язку з вищевикладеним нотаріус позбавлений можливості встановити розмір частки у праві спільної часткової власності померлої ОСОБА_4 , тобто об`єм спадкового майна.

Згідно частин першої та другої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 4.18 Глави 10 наведеного Порядку встановлено, що в разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, земельні ділянки можуть перебувати у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що про існування оскаржуваного Державного акту на право приватної власності на землю він дізнався лише в 2019 році, та в даному Державному акті не визначено часток кожного зі співвласників земельної ділянки, на яку видано цей Державний акт.

Проте, Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право постійного користування землею, договорі на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року (яка діяла на момент видачі оскаржуваного Державного акту на право приватної власності на землю) не встановлювались такі вимоги до заповнення Державних актів на землю, як визначення часток співвласників земельної ділянки.

В іншому ж спір щодо розміру, встановлення меж та підстав набуття права власності на землю - відсутній. Позивачем не наведено ознак невідповідності оскаржуваного Державного акту на землю діючому законодавству, а так само не зазначено інших суттєвих підстав для скасування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо скасування Державного акту на право приватної власності на землю є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України закріплено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 328, 1216, 1218, 1225, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст.10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Слов`янської міської ради Донецької області, про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0541 га по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована в наступних межах: від А до Б землі комунальної власності, від Б до В - земельна ділянка АДРЕСА_2 , від В до Г - земельна ділянка АДРЕСА_3, від Г до А земельна ділянка АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:014:2305.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити за відсутністю підстав.

Повний текст рішення виготовлений 19 травня 2020 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. На підставі п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко