Справа № 209/3574/19
Провадження № 2/209/179/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Кам?янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши в залі судового засідання Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у підготовчому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з стягненням на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за належну частку у розмірі 30187 гривень; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначила, що вона згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2006 року, який посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., реєстр № 6543 є власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також 1/3 часткою квартири володіє її мати ОСОБА_3 , та 1/3 часткою її батько ОСОБА_2 . Її батьки перебували в шлюбних відносинах з 1993 року по 2011 року. Відповідач в квартирі не проживає з вересня 2010 року, комунальні платежі за квартиру не сплачує, спільне проживання є неможливим. З вересня 2010 року відповідач жодних витрат на утримання квартири у придатному до використання стані не несе.Згідно з технічним паспортом на квартиру від 13.11.2006 року, виділ в натурі 1/3 частини спірної квартири неможливий. Припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити в підготовчому судовому засіданні та розглянути справу без її участі.

Відповідач подав до суду заяву про визнання позову у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі.

Третя особа - ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлена належним чином. Заяву про причини неявки в засідання та про розгляд справи без її участі до суду не направила, своєї позиції щодо позову не висловила.

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, розглянувши матеріали справ та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивачу, відповідачу та третій особі праві спільної часткової власності, кожному належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.11.2006 року, посвідченим нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., реєстр № 6543, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13016710 від 22.12.2006 року (а.с. 10-11, 12). Відповідач і третя особа перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2011 рік, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2011 року (а.с. 15, 19-20). Відповідач з вересня 2010 року в спірній квартирі не мешкає, ніяких витрат по її утриманню не здійснює. Спільне володіння і користування вказаною спірною квартирою неможливо. Вказані обставини викладені в позовній заяві та не заперечувались відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Відповідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Станом на 08.10.2019 року ринкова вартість 1/3 частки нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м., складає 30187 (тридцять тисяч сто вісімдесят сім) гривень (а.с. 23-38).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок ТУДСА України в Дніпропетровській області кошти у сумі 30184 гривень, відповідно до квитанції № 0.0..1 від 31.03.2020 року, відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості майна.

Враховуючи, що спірна квартира є неподільною, частка в праві спільної часткової власності на спірну квартиру відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі, відповідач тривалий час не мешкає в спірній квартирі, не здійснює витрати на її утримання, спільне володіння і користування майном між сторонами є неможливим, і таке припинення права власності відповідача на спірне майно не завдасть істотної шкоди інтересам останього, суд вважає за можливе припинити за відповідачем право власності на частку у спільному майні зі сплатою йому компенсації відповідно до вартості його частки у розмірі 30187 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Керуючись ч. 1 ст. 317, ст. 346, ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 365 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 142, 200, 206, 258- 259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

Позовну заявуОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), третя особа - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м.

Присудити та виплатитиОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) компенсацію вартості 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м. в розмірі 30184 (тридцять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні, сплачену 31.03.2020 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на депозитний рахунок:

ТУ ДСА України в Дніропетровській області, Код , МФО 820172, р/р UA0017442 в ГУДКС України в м. Київ, згідно квитанції № 0.0..1 від 31.03.2020 року.

Повернути ОСОБА_1 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, за квитанцією № 0.0..1 від 21.10.2019 року, що складає 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик