Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3192/19 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 64 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/3192/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення в квартиру та визначення порядку користування квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Невмержицької О.А. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселивши її в дану квартиру, зобов`язати відповідача надати їй ключі від квартири та не чинити перешкод в користуванні вказаною квартирою, встановити порядок користування квартирою - виділити їй в користування жилу кімнату площею 11.6 кв.м., а відповідачу виділити жилу кімнату площею 19.2 кв.м.; підсобні приміщення: кухню, ванну, туалет, коридор, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні.

Позов мотивувала тим, що вона є співвласником 1/2 частки приватизованої квартири АДРЕСА_1 . Іншим співвласником квартири є відповідач у справі ОСОБА_2 . Однак, відповідач її до квартири не допускає, ключі від вхідних дверей не надає та не бажає взагалі з нею спілкуватись. З даного приводу вона зверталась до Коростенського ВП, проте правоохоронними органами їй було рекомендовано звернутись до суду.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити їй перешкоди в користуванні вказаною квартирою. В решті позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Апеляційну скаргу мотивує тим, що він перебуває у неприязних стосунках із позивачкою та внаслідок цього не може проживати разом з нею в одному приміщенні. Решта доводів скарги зводиться до викладу обставин конфліктних відносин між ним та його донькою (позивачкою у справі).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вселення та встановлення порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка у спірній квартирі не проживає, оскільки має у власності інше житло, та наміру вселятися у неї не має.

У цій частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається (ч.1 ст. 367 ЦПК України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Задовольняючи позов в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є співвласником згаданої квартири, а відтак її право власності підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача надати ключі від квартири та не чинити перешкоди в користуванні її власністю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, витяг з Державного реєстру речових прав.

Відповідно до технічного паспорту квартира складається з двох жилих кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи. Загальна площа квартири становить 46,9 кв. м, жила площа - 30,8 кв.м. Згода у питанні користування належною позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності квартирою відсутня.

Із матеріалів справи та наданих пояснень сторін встановлено, що між ними склалися неприязні відносини, між собою вони не спілкуються, відповідач ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі разом із своєю законною дружиною, а позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає і наміру там проживати не має, не зареєстрована, витрати по утриманню квартири не несе, має інше житло, в якому постійно проживає разом із своєю сім`єю.

Також встановлено, що відповідач не допускає позивача до квартири, не надає їй ключі від вхідних дверей, чим вчиняє їй перешкоди в користуванні її власністю.

Зазначене не заперечуються сторонами, тому в силу ст.82 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

Встановивши вказані обставини у їх взаємозв`язку із наведеними вище нормами матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача надати позивачу ключі від спірної квартири та не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою.

При цьому, доводи апеляційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваного судового рішення виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують, а лише зводяться до викладення обставин неприязних відносин, що виникли між ним та його дочкою ОСОБА_1 .

Наявність неприязних стосунків між сторонами не є підставою для позбавлення права власності чи обмеження у його здійсненні позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді