ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/898/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/13/19 Категорія: 310000000Чубай В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи - Орган опіки та піклування Чорнобаївської РДА, Чорнобаївський РВ ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Луценко Людмили Миколаївни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Чорнобаївської РДА, Чорнобаївський РВ ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області, про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и л а :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Чорнобаївської РДА, Чорнобаївський РВ ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області, про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, але з грудня 2011 року їхня сім`я розпалась. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , після припинення подружніх сосунків, відповідачка народила дитину ОСОБА_3 , батьком якої зареєстрований позивач.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач стверджує, що він не є батьком дитини, оскільки не має з нею ніякого кровного споріднення. Дана обставина стала відома позивачу зі слів відповідачки, яка неодноразово після їхнього розлучення йому говорила та розповідала в соціальних мережах, що в дійсності він не є батьком дочки ОСОБА_4 .

Позивач неодноразово пропонував відповідачу в добровільному порядку провести генетичну експертизу щодо його батьківства стосовно малолітньої ОСОБА_4 , але відповідачка на її проведення не погоджувалася.

Просив суд виключити з актового запису про народження дочки відповідачки ОСОБА_3 , зробленого у виконавчому комітеті Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 06 лютого 2012 року за №2 відомості про ОСОБА_1 , як про її батька.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 березня 2020 року позов задоволено. Виключено дані про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 2 від 6 лютого 2012 року про народження ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лихоліти Чорнобаївського району Черкаської області, вчиненого виконавчим комітетом Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 6620,70 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт обізнаності позивача на момент реєстрації його батьком дитини про те, що він не є біологічним батьком. Висновком судово-медичної експертизи було встановлено, що біологічне батьківство позивача стосовно ОСОБА_3 , народженої відповідачем, виключається.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, та просив суд рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 березня 2020 року скасувати, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції взяв до уваги лише пояснення позивача, який пояснював, що він до народження доньки не знав про те, що відповідач вагітна від іншого чоловіка. Хоча у позовній заяві позивач чітко зазначає про це йому достовірно стало відомо зі слів самої відповідачки, яка неодноразово в розмові з ним говорила, що він не являється біологічним батьком дитини та свідомо зареєстрував шлюб з відповідачкою.

Суд першої інстанції не взяв до уваги покази відповідача, яка пояснила те, що перед весіллям вона, позивач та її мати вели розмову про те, що відповідач вагітна від іншого чоловіка, але позивач наполягав на одруженні. Позивач повідомляв, що хоче виховувати її дитину і бути для неї батьком, а після народження дитини дасть її своє прізвище та по батькові.

Вважає, що позивач чітко усвідомлював свої дії батьківства і був морально готовий до укладення шлюбу.

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що відповідачка спочатку стверджувала, що він є батьком дитини і необхідності в проведенні експертизи немає. Однак після ознайомлення із висновком ДНК експертизи, позиція її змінилася в протилежному напрямку. З цього часу свою лінію захисту відповідачка з адвокатом мотивувала обізнаністю позивача в тому, що він не є біологічним батьком дитини, посилаючись на ч.5 ст. 135 СК України.

Вважає, що суд першої інстанції виніс законне, обґрунтоване рішення, а доводи апелянта є необґрунтованими та незаконними, а відтак не підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно з копією виданого повторно свідоцтва про народження від 2 січня 2019 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини записана ОСОБА_2 , а батьком записано ОСОБА_1 .

Відповідно до копії актового запису про народження № 02 від 6 лютого 2012 року запис відомостей про батька вчинено на підставі свідоцтва про шлюб, виданого відділом ДРАЦС по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції 1 вересня 2011 року, актовий запис № 1105.

При зверненні в суд з даним позовом позивач вказує, що від самої відповідачки йому стало відомо вже після розірвання шлюбу про те, що він не є батьком дитини. Шлюб між сторонами розірваний в листопаді 2014 року.

Відповідно до висновку Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 25 жовтня 2019 року № 103-286-2019 біологічне батьківство позивача стосовно ОСОБА_3 , народженої відповідачем, виключається.

Частиною 1 статті 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Статтею 136 СК України встановлено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Пунктом 4 статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що позивач знав, ще до реєстрації шлюбу, що він не являється біологічним батьком дитини, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідачка до отримання висновку експерта не повідомляла суду про ту обставину, що позивач на момент реєстрації його батьком дитини знав, що він не є її біологічним батьком. Вказана позиція була озвучена відповідачем тільки після отримання висновку експерта, тому підстав для застосування частини 5 статті 136 СК України на який скаржник посилається в апеляційній скарзі, як на одну з підстав для скасування судового рішення не вбачається.

А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт обізнаності позивача на момент реєстрації його батьком дитини про те, що він не є біологічним батьком.

Натомість висновком судово-медичної експертизи було встановлено біологічне батьківство позивача стосовно ОСОБА_3 , народженої відповідачем, виключається. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Луценко Людмили Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Чорнобаївської РДА, Чорнобаївський РВ ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області, про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 20 травня 2020 року