Справа №333/478/20
Провадження № 2/333/1100/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Михайлової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа Запорізька міська рада, про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання її провести,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа Запорізька міська рада, про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання її провести.

Позов обґрунтовує наступним. Житло за адресою : АДРЕСА_1 була надана для заселення дідусю позивача ОСОБА_2 в 1959 році. В цій квартирі мешкали з 1959 року дідусь позивача, баба, батько, а потім мати і позивач після свого народження. Позивач був зареєстрований в цій квартирі до 1993 року, а потім шлюб між його батьками розпався та позивач разом із матір`ю переїхав на інше постійне місце проживання. 08.02.2011 року позивач повернувся до м. Запоріжжя і знову почав мешкати у вищевказаній квартирі разом з батьком і тіткою. Позивач вдруге зареєструвався за вказаною адресою, в якій і мешкає до теперішнього часу постійно разом з батьком ОСОБА_3 . На ім`я тітки ОСОБА_4 відкритий особистий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення платежів за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28.01.2020 року позивач звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району з заявою про приватизацію квартири, в чому їй було відмовлено листом від 28.01.2020 року № К-0065.Підставою для відмови позивачу в приватизації житла була неможливість надати до заяви про приватизацію оригіналу ордеру на вселення. Позивач звертався до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради стосовно надання копії Державного ордеру на квартиру АДРЕСА_3 , який надавався його дідусю. У відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту надали відповідь, що корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Оскільки позивач тривалий час мешкає у квартирі на законних підставах, то відсутність копії ордеру на житлове приміщення не може бути підставою для відмові у приватизації, через що просить визнати відмову районної адміністрації ЗМР по Комунарському району у приватизації квартири незаконною та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_3 без наявності ордеру про надання житлової площі за вказаною адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Абрамян А.Л. в судове засідання не з`явилася, але надала до суду відзив на позовну заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та в задоволенні позовної заяви просить відмовити у повному обсязі, оскільки положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 16 грудня 2009 року за № 396, передбачено обов`язкове надання ордеру на житлове приміщення. Оскільки при звернення із заявою про приватизацію квартири позивачем не було надано відповідного ордеру, то рішення про відмову у приватизації було обґрунтованим та законним, через що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Представник третьої особи - Запорізької міської ради Абрамян А.Л. в судове засідання не з`явилася, але надала до суду пояснення на позовну заяву, в якому просить розглядати справу за її відсутності та в задоволенні позовної заяви просить відмовити у повному обсязі.

Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибули, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Згідно із ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів на житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віддані чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки ( секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Судом встановлено, що з метою реалізації свого права на приватизацію, позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою, але відповідно до листа Запорізької міської ради по Комунарському району від 28.01.2020 року № К-0065 вбачається, що заява позивача від 24.01.2020 року про приватизацію кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , розглянута та йому відмовлено у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано копію ордеру про надання житлової площі у відповідності до вимог Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим Наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (а.с. 5).

Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Статтею 41 КУ визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Також, одним із конституційних прав громадян є право на житло, гарантоване статтею 47 КУ, яка передбачає, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату.

Судом встановлено, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , не є приватизованою та відноситься до державного житлового фонду.

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 61 Житлового Кодексу здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії паспорту позивача вбачається, що місце його проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4) та згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/1548 від 12.01.2020 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 встановлено перелік документів, які подаються особою до органу приватизації, серед яких зазначено і копію ордеру про надання жилої площі.

Статтею 58 Житлового кодексу, визначено, що ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення.

Розділом IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів Української РСР і Української ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 передбачено, що ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Вказаний документ вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Згідно листа Департаменту з управління Житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради № К-0336 від 17.01.2020 року, на звернення позивача ОСОБА_1 щодо видачі копії корінця обмінного ордеру виданого в 1956 році на квартиру АДРЕСА_3 , останньому роз`яснено, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року (а.с. 8).

Таким чином, судом встановлено, що позивач не має можливості надати органу приватизації копію ордеру на житлове приміщення через обставини, які від нього не залежать.

Згідно із ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Правомірність вселення та користування позивачами вказаним житлом ніким не оспорюється, ордер на вселення до житла недійсним не визнавався, у зв`язку з чим суд дійшов переконання, що ненадання позивачем до органу приватизації копії ордеру на житлове приміщення не може бути перешкодою у реалізації її права на приватизацію квартири, враховуючи також ту обставину, що позивачем право на приватизацію житла не реалізоване.

Згідно із п. 10 п. 11 статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають право відмовляти мешканцям квартир(будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир(будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КУ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки витрати по сплаті судового збору позивач не просить стягувати з відповідача, то судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України, не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 41 КУ, ст.ст. 58, 61 ЖК України, ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа Запорізька міська рада, про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання її провести, задовольнити.

Визнати незаконною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в приватизації квартири АДРЕСА_3 без наявності ордеру про надання житлової площі за вказаною адресою.

Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_3 без наявності ордеру про надання житлової площі за вказаною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачені процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова