КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-3065/11
Провадження № 4-с/552/15/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

секретар судового засідання Орламенко А.О.

за участю представника скаржника адвоката Гнатенко О.М., державного виконавця Клюшника Є.М., третьої особи ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Полтави зі скаргою на постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного Межрегіонального управління юстиції (м. Суми ) про арешт майна боржника від 12.10.2017, якою накладений арешт на все йому рухоме і нерухоме майно. Вважає вказану постанову незаконною, просив її скасувати.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Гнатенко О.М. підтримав скаргу за підстав, викладених в ній, додатково поясни,в що положення Закону України «Про виконавче провадження», якими регулюється накладення арешту в рамках виконавчого провадження, не передбачає такого забезпечення виконання рішення суду, як накладення арешту на майно боржника з виконання виконавчого документу про стягнення періодичних платежів при відсутності заборгованості по таким платежам.

Державний виконавець Клюшник Є.М. та стягував ОСОБА_1 надали суду пояснення, посилались на відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, пояснивши це тим, що на час накладення арешту існував борг із аліментів , Хоч на час розгляду скарги борг відсутній, але існування арешту на все майно є необхідним, так як в майбутньому боржник може ухилятися від сплати аліментів, тому можливо виникне борг, і саме арешт є необхідним задля попередження виникнення такої ситуації.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд керується наступним.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами частини першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави видано виконавчий лист № 2-3065/11 29.11.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, в розмірі ј частини всіх видів заробітку ( доходу) платника аліментів.

Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 51791120 в межах якого 12.10.2017 було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с. 27-28).

На підставі вказаної постанови був накладений арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ днз НОМЕР_1 , право власності на який зареєстроване за скаржником.

ОСОБА_2 звернувся до начальника до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного Межрегіонального управління юстиції (м. Суми) із заявою про зняття арешту з належного йому майна та скасування постанови про накладення арешту на майно /а.с.31/.

12.02.2020 начальником Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного Межрегіонального управління юстиції (м. Суми) відмовлено у скасуванні арешту ( а.с. 30-31).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Права та обов`язки виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. В тому числі, виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що постановою державного виконавця від 05.09.2016 звернено стягнення на доходи боржника, а саме виконавчий лист направлений на виконання за місцем роботи боржника з вказівкою утримання періодичних платежів ( аліментів) із заробітної плати боржника.

У судовому засіданні підтверджено державним виконавцем та стягувачем, що заборгованість по сплаті аліментів на час розгляду скарги відсутня.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та в розмірі суми стягнення та інших витрат у виконавчому провадженні.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його описі, та передачі його на реалізацію. Опис майна проводиться у присутності боржника або будь-якого повнолітнього члена його сім`ї і двох понятих. Майно описується в такій кількості та такої якості, які забезпечують виконання судового рішення. Опису підлягає усе майно, яке може бути стягнено відповідно до законодавства.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Нормами Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі Закону 1404-VIII, жодним чином не передбачено можливість накладення та існування арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою попередження на майбутнє належного виконання останнім рішення суду про стягнення періодичних платежів, як і припущення державного виконавця щодо можливого невиконання боржником своїх обов`язків та можливого утворення боргу в майбутньому.

Тому суд відхиляє такі доводи державного виконавця та стягувача та визнає їх такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Отже, за відсутності даних щодо наявності заборгованості по аліментам підстав для існування арешту майна відсутні.

За таких обставин вбачається порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, зокрема втручання органу державної виконавчої служби в право особи на мирне володіння майном, яке за наявності вказаних обставин не є виправданим, так як здійснено з порушенням принципів пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами держави та боржника, так як в даному випадку останній несе надмірний тягар внаслідок таких неправомірних дій органу державної виконавчої служби. При цьому, жодного суспільного інтересу внаслідок застосування арешту майна не задоволено, оскільки боржник не вчиняє жодних дій, які б вказували на ухилення ним від виконання рішення суду.

Тому скарга на постанову державного виконавця про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно є обґрунтованою і підлягає задоволенню в частині визнання постанови державного виконавця про накладення арешту та бездіяльності державного виконавця, яка полягає у відмові у скасуванні арешту, неправомірною та зобов`язання державного виконавця усунути порушення. В частині скасування судом арешту підлягає відмові, оскільки таке поновлення порушеного права боржника в рамках розгляду скарги на дії державного виконавця статтею 451 ЦПК України не передбачено.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги..

Керуючись статтями 447-453, ЦПК України

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Визнати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного Межрегіонального управління юстиції ( м. Суми) від 12.10.2017 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 неправомірною.

Визнати бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного Межрегіонального управління юстиції ( м. Суми) у відмові у скасуванні арешту неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного Межрегіонального управління юстиції (м. Суми ) усунути порушення шляхом винесення у виконавчому провадженні № 51791120 постанови про зняття арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 .

В іншій частині скарги - відмовити.

В силу статті 453 ЦПК України орган державної виконавчої служби зобов`язаний про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення

Суддя Л.М. Васильєва