Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 травня 2020 Справа №642/7873/19 Провадження №2/642/128/20
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;

За відсутності позивача ОСОБА_1 , за участі представника Дудкова В.В., участі відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфлон» в особі представника Хадаковського Ю.В.;

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфлон», про повернення поворотної фінансової допомоги та інфляційних нарахувань, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач заявляє позовні вимоги в межах договору позики до відповідача, а саме:

- стягнути з Відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 115500 грн. (сто п 'ятнадцять тисяч п 'ятсот гривень), як суму основного боргу за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № В-4/16, від 12.02.2016 року і Договором про надання поворотної фінансової допомоги № В-10/16, від 29.02.2016 року;

- стягнути з Відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 5706,25 грн. (п 'ять тисяч сімсот шість тисяч гривень двадцять п 'ять копійок), у якості інфляційних збитків і трьох відсотків річних за користування сумою позики з моменту прострочення повернення суми основного боргу.

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав: 12 лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІФЛОН» отримало від позивачки, через представника за довіреністю (від 24.11.2011 року) фізичної особи - ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл., 28.01.1997 року, грошові кошти у сумі 62500 грн. (шістдесят дві тисячі п`ятсот гривень), що підтверджується письмово складеним Договором про надання поворотної фінансової допомоги № В-4/16, від 12.02.2016 року (далі - Договір №1, див. Додаток № 2), та зобов`язалося їх повернути до 10 лютого 2017 року.

29 лютого 2016 року Відповідач отримав від Позивача, через Представника грошові кошти у сумі 53000 грн. (п 'ятдесят три тисячі гривень), що підтверджується письмово складеним Договором про надання поворотної фінансової допомоги № В-10/16, від 29.02.2016 року (далі - Договір №2, див. Додаток № 4), та зобов`язався їх повернути до 28 лютого 2017 року.

Загальна сума отриманих Відповідачем грошових коштів складає 115 500 грн. (сто п 'ятнадцять тисяч п 'ятсот гривень).

10 лютого 2017 року, шляхом укладання Додаткової угоди до Договору №1, Відповідач домовився зі Позивачем про внесення змін до п. 3.1 Договору, з метою відтермінування строку остаточного повернення поворотної фінансової допомоги на три роки до 10.02.2019 року.

27 лютого 2017 року, шляхом укладання Додаткової угоди до Договору №2 (див. - Додаток № 5), ми домовилися з Відповідачем про внесення змін до п. 3.1 Договору, з метою відтермінування строку остаточного повернення поворотної фінансової допомоги на три роки до 28.02.2019 року.

Обидва укладених Договори (№ 1, №2) були пролонговані сторонами на три роки за взаємною згодою, що підтверджується відповідними Додатковими угодами, належним чином оформленими, підписаними та скріпленими печатками їх сторін.

10 лютого 2019 року сплив строк Договору №1 і, відповідно - кінцевий термін повернення Відповідачем грошової суми у розмірі 62500 грн. (шістдесят дві тисячі п 'ятсот гривень), що була передана йому у тимчасове володіння та користування строком на три роки. До вказаної дати (10.02.2019р.), а ні безпосередньо у день її настання, передані у поворотну фінансову допомогу грошові кошти Відповідачем повернуті не були.

28 лютого 2019 року сплив строк Договору №2 і, відповідно - кінцевий термін повернення Відповідачем грошової суми у розмірі 53000 грн. (п 'ятдесят три тисячі гривень), що була передана йому у тимчасове володіння та користування строком на три роки. До вказаної дати припинення Договору (28.02.2019р.), передані у поворотну фінансову допомогу грошові кошти, також не були повернуті Відповідачем.

12 вересня 2019 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено дві письмові вимоги про повернення всіх перелічених сум, що були передані йому у користування, в якості поворотної фінансової допомоги, за вищевказаними Договорами (№ 1, №2). На що Відповідач, не заперечуючи факту укладання згаданих Договорів (№ 1, №2), і факту вчасного одержання вказаних грошових сум, 20.09.2019 року підготував і надав письмову відповідь у якій зажадав: «З метою повного та своєчасного вирішення порушеного у вимозі питання», надіслати на свою адресу - цитую: «належним чином завірену копію Договору № В4/16 від 12.02.2016 року», а також «належним чином завірену копію Договору № В-10/16 від 29.02.2016 року» про надання поворотної фінансової допомоги. Також, у своїй відповіді Відповідач просить надіслати на його адресу Додаткові угоди до обох Договорів «та документ, що підтверджує внесення коштів в сумі 62500 грн.» і «в сумі 53 000 грн. на рахунок ТОВ «Діфлон»».

В обґрунтування вимог з підстав статті 625 ЦК України, позивач наводить розрахунок.

Позивач з діями Відповідача незгоден, з приводу чого заявляє позовні вимоги.

Відповідач у наданому відзиві суду, вказав: Позовні вимоги мотивовані тим, що між Позивачем та Відповідачем було укладено догом поворотної фінансової допомоги № В-4/16 від 12.02.2016 року та № В-10/16 від 29.02.21 року.

За цим договорами Позивачем нібито надано поворотну фінансову допомогу ТОВ «Діфлон» на 62500,00 грн. та 53000,00 грн. відповідно.

Строк повернення допомоги за договором № В-4/16 до 10.02.2017 року, яким продовжений на підставі додаткової угоди № 1 від 10.02.2017 року до 10.02.2019 року.

Строк повернення допомоги за договором № В-10/16 до 10.02.2017 року, яким продовжений на підставі додаткової угоди № 1 від 27.02.2017 року до 28.02.2019 року.

Згідно ст. 1046-1047 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавця таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж род - такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначний родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доха громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання ва позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є реальним і договором і в силу цього вважається укладеним з моменту передання предмету договору у позику, вданому випадку грошових коштів.

Належних та допустимих доказів того, що грошові кошти Позивачем були внесені в касу Відповідача (прибутковий касовий ордер, квитанція банківської установи та матеріали справи не містять.

Представник Позивача звертався до ТОВ «Діфлон» з вимогами про повернення спірних коштів. При цьому копій доданих до позовної заяви договорів та додаткових угод додано не було.

У зв`язку із тим, що у Відповідача відсутні оригінали вказаних договорів та відомості про внесення Позивачем до каси чи на рахунок ТОВ «Діфлон» поворотної фінансової допомоги, представнику Позивача було запропоновано надати вказані документи з досудового вирішення цього питання.

Доказів на підтвердження внесення ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги на адресу Відповідача не надано, у зв`язку із чим ТОВ «Діфлон» не має правових підстав для виплати Позивачу спірних коштів.

Посилання Позивача у позовній заяві на ту обставину, що її представнику було видано два корінці прибуткового касового ордеру, не можуть приймати до уваги, у зв`язку із тим, що матеріали справи не містять доказів цього.

До того ж за змістом доданих до позовної заяви договорів та додаткових угод вбачається, що кошти позичає ОСОБА_1 , однак в позові зазначено, що кошти були внесені її представником - ОСОБА_2 , на підстав довіреності від 24.11.2011 року.

В тексті договорів та додаткових угод відсутні відомості про їх укладання представником Позивача та документом, що підтверджує повноваження цього представника. При цьому підпис на копії доданих до позову договорів та додаткових угод під реквізитами кредитора ( ОСОБА_1 ) відрізняється від підпису Позивача при посвідченні довіреності на адвоката.

До позову не додано копії довіреності, на яку посилається Позивач, а саме від 24.11.2011 року.

Також слід звернути увагу на те, що в порушення вимог п. 8 ч. З ст. 175 УПК України Позивачем не зазначено щодо наявності у нього оригіналів письмових доказів, які додані до позовної заяви, зокрема договорів та додаткових угод.

Посилання Позивача на підписання додаткових угод до договорів №№ В-4/16 та В-10/16 через один рік як на підтвердження отримання Відповідачем фінансової допомоги, також не можуть прийматися до уваги, у зв`язку із тим, що сторони лише домовились про істотні умови договорів, а саме про Суми внесених коштів (п. 2.1), безоплатність (п. 2.4) та строки їх повернення (п. 3.1).

Зі змісту договорів та додаткових угод не вбачається, що кошти були внесені до каси ТОВ «Діфлон» чи на рахунок банківської установи.

Поворотна фінансова допомога надається Кредитором або шляхом її безготівкового перерахунку на рахунок користувача або шляхом внесення грошових коштів до каси Користувача.

Підтвердженням надання допомоги в разі її безготівкового перерахунку підтверджується випискою по рахунку, відповідною квитанцією; в разі її внесення до каси - прибутковим касовим ордером (п. 2.3 Договорів).

Отже, зазначені договори є лише підставою для надання Відповідачу допомоги, і Позивач мала право вносити поворотну фінансову допомогу на підставі вказаних договорів у зазначених у них розмірах, яка була б їй повернута у строки, зазначені у додаткових угодах, однак цим правом не скористалась.

За таких обставин, вважаю, що вимога в частині стягнення 115500,00 грн. поворотної фінансової допомоги не підлягає задоволенню.

Представник позивача на позові наполягав. В поясненні вказав, обставини викладені в мотивуванні позовної заяви.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнав. В поясненні вказав обставини викладені у наданому суду відзиві.

Судом встановлені наступні факти та обставини:

12 лютого 2016 року сторони уклали договір № В-4/16 за яким позивач передає Відповідачу грошові кошти у сумі 62500 грн. у виді поворотної фінансової допомоги, та Відповідач зобов`язався їх повернути до 10 лютого 2017 року.

29 лютого 2016 року сторони уклали договір № В-10/16 за яким позивач передає Відповідачу 53000 грн. у виді поворотної фінансової допомоги, а Відповідач зобов`язався їх повернути до 28 лютого 2017 року.

10 лютого 2017 року, шляхом укладання Додаткової угоди до Договору №1, Відповідач домовився зі Позивачем про внесення змін до п. 3.1 Договору, з метою відтермінування строку остаточного повернення поворотної фінансової допомоги на три роки до 10.02.2019 року.

27 лютого 2017 року, шляхом укладання Додаткової угоди до Договору №2 (див. - Додаток № 5), сторони домовилися з Відповідачем про внесення змін до п. 3.1 Договору, з метою відтермінування строку остаточного повернення поворотної фінансової допомоги на три роки до 28.02.2019 року.

12 вересня 2019 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено дві письмові вимоги про повернення всіх перелічених сум, що були передані йому у користування, в якості поворотної фінансової допомоги, за вищевказаними Договорами.

На що Відповідач, 20.09.2019 року надав письмову відповідь у якій зажадав надіслати на свою адресу: «належним чином завірену копію Договору № В4/16 від 12.02.2016 року», Договору № В-10/16 від 29.02.2016 року», Додаткові угоди до обох Договорів та документ, що підтверджує внесення коштів в сумі 62500 грн. і в сумі 53000 грн. на рахунок ТОВ «Діфлон»».

Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини:

Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

З аналізу встановлених обставини, відповідно до вказаних вимог закону, суд вважає: Доведеним факт укладання сторонами вищевказаних договорів. За вказаними договора № В-4/16, № В-10/16 позивач повинен був передати Відповідачу кошти в сумі 62500,00 грн. та 53000,00 грн. відповідно.

Вимогами ч.2 статті 78 ЦПК України визначено: Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З аналізу вимог ст. 1046-1047 ЦК України: Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначний родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання ва позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, належних та допустимих доказів того, що грошові кошти Позивачем були внесені в касу Відповідача (прибутковий касовий ордер, квитанція банківської установи) матеріали справи не містять.

Крім того, за змістом позовної заяви договорів та додаткових угод вбачається, що кошти позичає ОСОБА_1 , однак в позові зазначено, що кошти були внесені її представником - ОСОБА_2 , на підстав довіреності від 24.11.2011 року.

В тексті договорів та додаткових угод відсутні відомості про їх укладання представником Позивача та документом, що підтверджує повноваження цього представника.

Отже, суд вважає, що позивачка обґрунтовує заявлені позовні вимоги припущеннями, що в свою чергу суперечить вимогам ч.6 ст.81 ЦПК України, Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання Позивача на підписання додаткових угод до договорів №№ В-4/16 та В-10/16 через один рік як на підтвердження отримання Відповідачем фінансової допомоги, судом не можуть прийматися до уваги, т.я. сторони лише домовились про істотні умови договорів, а саме про Суми внесених коштів (п. 2.1), безоплатність (п. 2.4) та строки їх повернення (п. 3.1).

Крім того, зі змісту договорів та додаткових угод не вбачається, що кошти були внесені до каси ТОВ «Діфлон» чи на рахунок банківської установи.

Отже, суд вважає, що вимоги в частині стягнення 115500,00 грн. поворотної фінансової допомоги не підлягає задоволенню, з підстав недоказовості стороною.

Відсутність підстав стягнення боргу, є підставою у відмови в частині стягнення на користь Позивача відсотків, т.я. вони є похідними від вимог про стягнення боргу.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діфлон», про повернення поворотної фінансової та інфляційних нарахувань, допомоги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв