Справа № 946/532/20
Провадження № 2/946/1589/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Троїцької А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання погодженою межу земельної ділянки з суміжними землекористувачами,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

30.01.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міськрайонне управління в Ізмаїльському районі та у м.Ізмаїл Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання погодженою межу земельної ділянки з суміжним землекористувачем, та просять визнати погодженою межу земельної ділянки із суміжним користувачем ОСОБА_3 без його підпису в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, визнати погодженим акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в якому відсутній підпис сусіднього землекористувача ОСОБА_3 Свої вимоги мотивують тим, що є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2002 року. Рішенням Ізмаїльської міської ради VII скликання строк 43 сесії від 26.04.2019 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0368 у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , суміжними власниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Останній від підписання акту прийомки-передачі межових знаків відмовився, його безпідставна відмова перешкоджає приватизації виділеної їм земельної ділянки.

Заяви, клопотання

12.05.2020 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

14.05.2020 року від позивачів надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

14.05.2020 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2020 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міськрайонне управління в Ізмаїльському районі та у м. Ізмаїл Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на належну Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2020 року справу призначено до розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно заяв від 14.05.2020 року позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 12.05.2020 року не може прийняти участь у судовому засіданні за станом здоров`я, просив залишити за ним право володіння вимощенням у дворі за адресою: АДРЕСА_1 , яке прилягає до належного йому будинку за адресою: АДРЕСА_2 для обслуговування будинку в розмірі, встановленому діючим законодавством.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно письмовим поясненням від 12.03.2020 року підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів та не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність позивачам за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,0372 га, розташованої, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4039 (а.с. 16).

Рішенням Ізмаїльської міської ради № 5180-VІІ 43 сесії VІІ скликання від 26.04.2019 року надано дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0368 га у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно плану відведення земельної ділянки, виготовленого ФОП ОСОБА_5 , суміжними землевласниками та землекористувачами є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 19).

ОСОБА_4 акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (без дати) підписав, підпис ОСОБА_3 в акті відсутній (а.с.18).

Згідно витягу з протоколу № 7/2019 засідання комісії з розгляду земельних спорів від 18.09.2019 року розглянуто заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відмову суміжного землевласника ОСОБА_3 у погодженні акту приймання-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки по АДРЕСА_1 з боку земельної ділянки по АДРЕСА_2 , рекомендовано вирішити питання в судовому порядку (а.с. 20).

Позиція суду

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 ЗК України, звданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави та порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV), у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Ізмаїльської міської ради № 5180-VІІ 43 сесії VІІ скликання від 26.04.2019 року надано дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0368 га у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавцем робіт із землеустрою є ФОП ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 50 Закону № 858-ІV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

За змістом статті 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Суміжними землекористувачами земельної ділянки, яку позивачі мають намір отримати у власність, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . При зверненні позивачів до суміжних землекористувачів з метою підписання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання останній від його підписання відмовився.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 858-ІV, установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за№ 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду України від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та від 12.02.2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Оскільки чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку з відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, така відмова не створює для позивачів перешкод для завершення позивачами процедури приватизації земельної ділянки, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 81, 12, 13, 258, 263-265 ЦПК України, cт. ст. 116, 118, 122, 198 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про визнання погодженою межу земельної ділянки з суміжними землекористувачами відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Повний текст рішення складено 22 травня 2020 року.

Суддя: Г.І.Смокіна