ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/46/20
"14" травня 2020 р. смт Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Дудки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: виконавчий комітет Петриківської селищної ради, ОСОБА_3 ,-
14.01.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: виконавчий комітет Петриківської селищної ради, ОСОБА_3 .
У своїй заяві позивач посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.05.1999 йому належить Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності. За вказаною адресою окрім позивача зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є його братом. На даний час за вказаною адресою ніхто не проживає, відповідач ОСОБА_2 з 2017 року виїхав до Росії та про місце його перебування позивачеві не відомо. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей його в будинку немає.
Факт реєстрації відповідача позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, а тому ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням.
03.02.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
28.04.2020 ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
До суду позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 12.03.2020, 28.04.2020 та 14.05.2020 не з`явився. Про місце, час і день слухання справи був повідомлений за адресою реєстрації належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, які повернулися до суду із відмітками «адресат не проживає», «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано.
Представник третьої особи - виконавчого комітету Петриківської селищної ради в судове засідання не з`явився та надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ради та не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 .
Від третьої особи ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечує.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, зі згоди позивача, суд може ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Жодних доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, відповідачем до суду не надано.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити із наступних підстав.
Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них такі правовідносини.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
Судом встановлено, що відповідно до копії довідки Петриківської селищної ради від 11.01.2020 за № 14 по АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уповноважений власник) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (брат).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25.05.1999, зареєстрованого в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 15.03.2007, Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджено копією вказаного Свідоцтва, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1.
Відповідно до довідки Петриківської селищної ради від 13.01.2020 за № 17 власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 .
Актом обстеження проживання від 11.01.2020, складеного депутатом Петриківської селищної ради від виборчого округу № 24 Тимошенко Т .І. , підтверджено, що ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 фактично не проживає з 2017 року.
Статтею 41 Конституції України визначено, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.
За правилами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Приймаючи до уваги, що Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, відповідач ОСОБА_2 за даною адресою не проживає більше одного року, суд вважає визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, шляхом зняття його з реєстраційного обліку, тим самим будуть усунуті перешкоди власнику в користуванні житловим приміщенням.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: виконавчий комітет Петриківської селищної ради, ОСОБА_3 , задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити, що у відповідності до п.3 Розділу XII Прикінцевих Положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 284, 354 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: В. О. Говоруха