Справа № 461/4021/20
Провадження № 6/461/65/20
УХВАЛА

20.05.2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Рудницької А.О.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 вмотивоване тим, що у Галицькому відділі ДВС м. Львів на виконанні перебуває виконавчий лист № 462/6511/18 від 11 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 448159,87 грн. Державний виконавець зазначає, що в ході виконавчого провадження встановлено, що рішення боржником не виконане, на виклики державного виконавця він не з`являється, за результатами виходу державного виконавця за місцем проживання боржника останній виявлений не був. Державний виконавець зазначає, що боржник таким чином ухиляється від виконання судового рішення, тому просить суд тимчасово обмежити останнього у праві виїзду за кордон України.

Держаний виконавець в письмовій заяві просила суд задовольнити подання, розглянувши справу без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, сторони та інші заінтересовані особи про розгляд подання не повідомлялись.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги державного виконавця, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду подання, вважає, що таке слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у провадженні Галицького відділу ДВС м. Львів перебуває виконавчий лист № 462/6511/18, виданий 11 березня 2019 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у сумі 442722,14 грн, понесені судові витрати в розмірі 5437,73 грн.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

21 грудня 2019 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження № 60892920, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи і майно, а також попереджено про відповідальність за невчинення зазначених дій. Постанова про відкриття провадження була відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» направлена за адресою боржника. Рекомендоване поштове відправлення повернулося до відділу з відміткою відділення зв`язку «за закінчення терміну зберігання».

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постановою від 21 грудня 2019 року державним виконавцем накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 . Даний арешт зареєстрований у встановленому законом порядку у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

06 та 16 березня 2020 року державним виконавцем було направлено боржникові за адресою його реєстрації виклик на 13 та 26 березня 2020 року відповідно. У зв`язку із неявкою ОСОБА_1 до відділу ДВС складені відповідні акти.

06 та 16 березня 2020 року державним виконавцем були здійснені виходи за місцем реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , де боржника виявлено не було. Про даний факт складені відповідні акти.

За інформацією, що отримана державним виконавцем на запити у ОСОБА_1 відсутнє зареєстроване рухоме чи нерухоме майно.

Так, відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 цього Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язання, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3 ст. 441 ЦПК).

Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення».

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться, як: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участь в чомусь, уникати, навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням» вжите у п. 5 ч.1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та в п.19. Ст. 18 Закону «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 знав про рішення суду, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти.

Та обставина, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, вже відбувся і був об`єктивно наявним, встановлено судом на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів.

На час розгляду справи в суді, рішення суду боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Утримання боржника від виконання таких дій, як: повідомлення державного виконавця про фактичне місце свого проживання; офіційного працевлаштування; ненадання достовірних відомостей про свої доходи та майно ускладнює виконання рішення суду та свідчить про бездіяльність боржника, яка спрямована на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Отже, задовольняючи подання, суд врахувавши норми Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку, що маючи неврегульовані зобов`язання, ОСОБА_1 умисно та свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що є підставою для застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 263, 441 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ), до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року (справа № 462/6511/18).

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти діб з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова