Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/749/17
Провадження № 2/499/1/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 травня 2020 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванівка Іванівському районі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як представників неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спадкового майна,

В С Т А Н О В И В:

Законний представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як представників неповнолітньої ОСОБА_5 про поділ спадкового майна.

Надалі, в ході розгляду справи до участі у справі була залучена ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача посилався та ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Після її смерті спадщину прийняли її сини - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернувшись до нотаріальної контори, однак оформити право на спадщину не встигли у зв`язку зі смертю.

Спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 є його син, ОСОБА_2 , тобто позивач, який у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 є його донька ОСОБА_5 , яка наразі є неповнолітньою та знаходиться під опікою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Однак оформити право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_9 позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючих документів на будинок за адресою АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_7 .

За життя ОСОБА_7 заповіту не склала, тому частки спадкоємців є рівними, у зв`язку з чим, представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1

Надалі, в ході розгляду справи до участі у справі була залучена ОСОБА_6 , яка являється дружиною померлого ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та який також надав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволені позовних вимог наполягали.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, на адресу суду повернулися конверти, в яких останнім направлялися судові повістки з відміткою, що адресати за зазначеною адресою відсутні, враховуючи, що судові повістки направлялися відповідач за місцем їх реєстрації, то відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надали, відзиву не надіслали, про причини неявки не повідомили, тому суд визнає їх неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Відповідачу ОСОБА_6 , місцем проживання якої є територія Російської Федерації, вручення позовної заяви, виклику до суду, ухвали про призначення справи до судового розгляду та судову повістку на дане судове засідання здійснено відповідно до ч. 8 ст. 130 ЦПК України (в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України), по справі відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної в м. Мінськ Республіки Білорусь 22.01.1993 року. Дані судові документи були особисто отримані відповідачем, відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала.

Відповідно до протоколу судового засідання, який надійшов до суду на виконання міжнародного доручення, ОСОБА_6 вказала, що позов не визнає, оскільки вона та її доньки, як спадкоємці померлого ОСОБА_9 також мають право на частину спадщини після смерті ОСОБА_7 , також зазначила, що письмових доказів та відзиву на позовну заяву вона надавати не буде.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Суд, при дослідженні доказів, якими позивач обґрунтував позов встановив, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Бузинівської сільської ради, ОСОБА_7 до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею проживали та були зареєстровані сини - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та онука ОСОБА_5 .

ОСОБА_9 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв, оскільки проживав та був зареєстрований з нею до дня смерті, а також надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняв, оскільки проживав та був зареєстрований з нею до дня смерті, а також надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 , оскільки являлися її синами, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , витягом з актового запису про народження ОСОБА_9 та витягом про зміну прізвища ОСОБА_7 .

Також, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є її син ОСОБА_2 , який спадщину після смерті матері прийняв, що підтверджується заявою про прийняття спадщини, копією свідоцтва про народження та витягом про зміну прізвища ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з рішення Бузинівської сільської ради, відповідно до якого ОСОБА_7 було передано у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , довідкою сільської ради, відповідно до якої даний будинок внесений в погосподарську книгу №6 особовий рахунок № НОМЕР_1 та належав ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки сільської ради, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 відноситься до колгоспного двору.

ОСОБА_7 за життя заповіту не склала, що підтверджується витягом з спадкового реєстру.

Згідно з ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Отже, частки у спадковому майні померлої ОСОБА_7 її спадкоємців ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 є рівними та складають по 1/3 частини.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Жоден з вище перелічених спадкоємців після смерті ОСОБА_7 отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно не встигли у зв`язку зі смертю.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 є його син ОСОБА_2 , тобто позивач, який спадщину прийняв, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_9 .

Інші особи, які б зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Оформлення спадкового майна не є можливим в нотаріальному порядку, оскільки відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до відповіді нотаріуса, з якої вбачається, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , позивачу, крім іншого необхідно надати нотаріусу оригіналу документів, що підтверджували б право власності на спірний будинок на ім`я ОСОБА_9 .

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У випадку, коли перехід права власності від спадкодавця до спадкоємців не може бути оформлено в нотаріальному порядку, зокрема у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не завершив процедуру оформлення права власності на землю, спадкоємець може вимагати визнання права власності на землю в судовому порядку.

ОСОБА_9 не встиг оформити за життя право власності на вказаний житловий будинок, а саме отримати свідоцтво на право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7 , яка в свою чергу не оформила за життя право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР), що підтверджується довідкою виконкому Бузинівської сільської ради.

Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується довідкою, долученою до матеріалів справи.

Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У зв`язку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що остання не була власником даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

З огляду на вищенаведене, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 володіла будинком за адресою АДРЕСА_1 , тобто їй належало право власності на зазначений будинок.

Отже, ОСОБА_9 як спадкоємцю померлої належало право на 1/3 частини даного житлового будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач та його законний представник, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тому в частині визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку позовна заява підлягає задоволенню частково, так як позивач має право на належну його батькові 1/3 частину вищевказаного житлового будинку.

Також, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна, у зв`язку з наступним.

Представник позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як представників неповнолітньої ОСОБА_5 , оскільки остання є спадкоємицею майна, поділ якого необхідно здійснити. Представник позивача виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є опікунами неповнолітньої ОСОБА_5 .

Однак, відповідно до наявної в матеріалах справи копії розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №1272/А-2011 від 26.12.2011 року опікуном неповнолітньої ОСОБА_5 є ОСОБА_4 , тому у частині позовної заяви до ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки останній не являється належним відповідачем по даній справі.

За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 16,328,1216,1218,1221,1222,1223 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування » № 7 від 30 травня 2008 р., ст. ст. 4, 76, 81, 89, 247, 264, 265, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрована - АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрований - АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована АДРЕСА_2 ), як представників неповнолітньої ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживає - АДРЕСА_3 ) про поділ спадкового майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , та яке складається із 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Рішення є підставою для реєстрації права власності та внесення змін до технічної документації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяІ. В. Погорєлов