Справа № 755/3177/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Івіній М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

03 березня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.16)

27 квітня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва

від 03 березня 2020 року, в якій заявник просить: скасувати судовий наказ, виданий 03 березня

2020 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі №755/3177/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини; відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. (а.с.19-27)

Заява обґрунтована тим, що про наявність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами заявникові стало відомо 31 березня 2020 року - після ознайомлення з матеріалами справи. Заявник стверджує про наявність фактичних та правових підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки судом не було встановлено істотні для справи обставини, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі стягувачу, за наявності яких суд прийняв би інше рішення. Зазначає, що постійні конфлікти та суперечки унеможливили спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому заявник була вимушена тимчасово змінити своє місце проживання. Внаслідок відсутності іншого житла та коштів на оренду, заявник з листопада 2017 року була змушена тимчасово проживати разом зі своєю знайомою в орендованій квартирі. При цьому дитина залишилась поживати зі стягувачем у квартирі, де були створені всі необхідні умови для проживання. Заявник зазначає, що з моменту переїзду до тимчасового помешкання, вона регулярно відвідує дитину за місцем її проживання. Крім того, дитина постійно двічі на місяць проживає разом із заявником, а в літній період - один повний місяць, вони спільно проводять свята з родиною заявника. На даний час жодного спору щодо визначенні місця проживання дитини немає. За твердженням заявника донька проживає як із нею, так і з ОСОБА_2 , останній відмовляється спільно вирішити питання щодо утримання доньки. Крім того, він не надає доказів власних витрат на дитину. Тому заявник щомісячно особисто надає дитині та перераховує на її особистий картковий рахунок грошові кошти на її утримання, достатні для забезпечення її нормального рівня життя, збереження її здоров`я та отримання послуг. Вказує, що в липні 2019 року заявник самостійно організувала доньці літній відпочином в таборі на морі, за власний рахунок придбала путівку за 5000,00 грн та забезпечила додатковими коштами в сумі 1500,00 грн. Крім того, заявником для дитини було придбано смартфон за 6403,30 грн, також нею здійснюються грошові внески на розвиток школи. Тому вважає, що підстави для стягнення аліментів відсутні. Наведені вище обставини щодо добровільного утримання заявником дитини не були і не могли бути відомі ОСОБА_2 та суду на час постановлення наказу. Отже, на думку заявника, судовий наказ не відповідає дійсним обставинам справи, які склалися на момент звернення стягувача до суду. Посилаючись на наведені вище обставини, як на нововиявлені згідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, просить скасувати наказ і відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2

04 травня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про перегляд судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва по справі 755/3177/20 від 03 березня 2020 року за нововиявленими обставинами та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. (а.с.67)

Заявник (боржник) ОСОБА_1 та її представник - адвокат Босенко О.М. в судовому засіданні просили задовольнити заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами в повному обсязі.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що з листопада 2017 року вона проживала окремо від дитини, яка залишилась проживати з батьком, до лютого 2019 року заявник проживала в квартирі свого батька, де зареєстрований її син, після цього проживає з подругою по бульвару Верховної Ради. Проте постійно спілкувалась з дитиною, відвідувала школу, сплачувала внески на потреби школи, надавала (дарувала) доньці готівкові кошти - від 50,00 грн до 200,00 грн на тиждень. Крім того, два чи три рази переказувала по 500,00 грн на картковий рахунок доньки. На що донькою витрачались вказані кошти заявникові не відомо. Подарувала дитині два телефони, оскільки донька двічі губила телефони. Крім того, надавала дитині продукти харчування, які передавала їй в школу. Колишній чоловік не допускав заявника до квартири для спілкування з донькою. Коли він їхав до батьків, донька приходила до заявника, з січня 2018 року дитини проживала з нею по декілька днів один раз чи двічі на місяць, інколи раз на тиждень, також з 17 березня по 10 травня 2020 року дитина проживала із заявником, оскільки стягувач їздив до батьків, після цього донька повернулась на постійне місце проживання. Влітку 2019 року донька місяць жила у заявника та за її кошти їздила на відпочинок. Пояснила, що працює в Київському метрополітені та отримує заробітну плату в розмірі 10000,00 грн. на місяць. Безпосередньо колишньому чоловікові коштів на утримання дитини не надавала, оскільки він отримує достатній заробіток, щоб утримувати дитину. Заявникові не відомо, чи сповіщала донька батька про те, що матір надає їй кошти та продукти.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Босенко О.М. в судовому засіданні

13 травня 2020 року пояснив, що наказ постановлено без дослідження всіх обставин, які мали значення для справи, у тому числі й щодо забезпечення та утримання дитини з боку матері, тому вбачаються всі правові підстави для відмови у видачі судового наказу.

В судовому засіданні 20 травня 2020 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Дяченко І.В. пояснив, що дитина залишилась проживати з батьком лише тому, що в квартирі за місцем реєстрації створені всі умови проживання. ОСОБА_1 самостійно приймає участь в утриманні доньки - купує їй все необхідне, надає та переказує кошти, про що стягувач не був обізнаний.

Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Трегуб О.А. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі, подала письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.79-83), в яких зазначено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 донька залишилась проживати з батьком, а мати фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Всі обов`язки щодо належного виховання та утримання дитини ОСОБА_2 виконував самостійно, проте з часом виникла потреба в покращенні умов життя та виховання дитини, які батько не може забезпечити самостійно, тому в інтересах доньки він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. В поясненнях вказується, що стягувачем не заявлялися вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а вимога зводиться до стягнення аліментів у мінімальному розмірі, встановленому для дитини відповідного віку. Також зазначається, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо неналежної поведінки стягувача. При розгляді справи були враховані всі необхідні обставини, що стали підставою для видачі судового наказу. Додатково зазначено, що заявник певний час проживала в квартирі свого сина, вона володіє транспортним засобом, подарованим їй стягувачем, заявник працевлаштована і має регулярний дохід, а надані заявником докази не підтверджують її доводів щодо перерахування останньою коштів дитині. Щодо наявної у заявника кредитної заборгованості вказується, що це не може впливати на її обов`язок по утриманню дитини. Крім того, в поясненнях наведена оцінка долученим до заяви доказам. Вказується, що вимоги стягувача за виконавчим документом стосуються обов`язків заявника на майбутнє та передбачають сплату аліментів у мінімальному розмірі. А всі обставини, на які посилається заявник існували на дату винесення судового наказу і були їй відомі. В судовому засіданні представник стягувача надала пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях та додатково пояснила, що незначне та періодичне надання коштів дитині не звільняє заявника від обов`язку по утриманню доньки. Вказала на відсутність підстав для скасування судового наказу та наявність можливості звернення до суду із заявою по зменшення розміру аліментів.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені боржником підстави для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п.4 та п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

- заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб;

- заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших зацікавлених осіб.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статі 161 цього Кодексу (ч.1 ст.170 ЦПК України).

За змістом положень ч.7 та ч.8 статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України закріплено, що підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом вказаних норм нововиявленими обставинами є правові факти, які мають наступні ознаки: вони мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи; вони не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто, такі що виникли чи змінилися після постановлення рішення, а також обставини, які могли бути встановлені в ході розгляду справи.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 3 та 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня

2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» (далі по тексту Постанова), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Згідно роз`яснень, які викладені в пунктах 5, 6 та 7 Постанови, процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ч.4 ст.10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

За змістом положень ч. 4 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Стягувач ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 зареєстровані і постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а боржник ОСОБА_1 з листопада 2017 року мешкає окремо, що підтверджується наявними в справі доказами (а.с.7, 9-11), встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 18 грудня 2019 року, яким шлюб між сторонами розірвано (а.с.6), та вказані обставини визнані учасниками судового розгляду.

Обґрунтовуючи підстави для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, боржник посилається на наявність нововиявлених обставин, передбачених п.1

ч. 2 ст. 423 ЦПК України, якими на думку боржника є те, що дитина періодично нетривалий час проживала з нею і остання приймала участь у матеріальному забезпеченні доньки, надаючи дитині готівкові кошти в сумі від 50,00 грн до 200,00 грн на тиждень, двічі даруючи доньці мобільні телефони, а також два чи три рази здійснюючи безготівкові перекази на картковий рахунок дитини в сумі по 500,00 грн, які не були предметом дослідження судом при видачі судового наказу, що не було та не могло бути відомо стягувачеві та суду на час постановлення судового наказу та вплинуло на результат розгляду заяви про видачу судового наказу.

Проте наведені боржником обставини не є нововиявленими в розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, з наступних підстав.

Так, вказані обставини не мають істотного значення для розгляду справи та не впливають на висновки суду, оскільки посилання заявника на періодичне, тимчасове, протягом нетривалого часу, проживання дитини з боржником та на її незначну участь в забезпеченні дитини (не більше 800,00 грн на місяць) не є підставою для звільнення заявника від сплати аліментів, оскільки відповідно до ст.180, ч.2 ст.181 СК України один з батьків, який мешкає окремо, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини. Виключень з цього правила закон не містить. При цьому батьки мають брати однакову участь як у вихованні так і в утриманні дитини. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Придбання боржником 23 листопада 2019 року мобільного телефону жодним чином не впливає на наявність визначених законом підстав для постановлення судового наказу про стягнення аліментів від 03 березня 2020 року.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо безпосередньої участі заявника ОСОБА_1 в утриманні дитини, не є нововиявленими обставинами, в розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, а є новими доказами, які не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, наведені у заяві обставини були відомі заявнику - боржнику ОСОБА_1 на час видачі судового наказу, що у свою чергу свідчить про відсутність однієї з обов`язкових ознак нововиявлених обставин, а саме те, що ці обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Фактично боржник помилково відносить до нововиявлених обставини, які, на її думку, не були відомі стягувачеві на час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки це суперечить змісту 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Також, як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 та її пояснень в судовому засіданні, викладені нею обставини фактично є запереченнями проти заяви ОСОБА_2 , оскільки боржник вважає, що приймає достатню добровільну участь в утриманні дитини.

Однак, той факт, що згідно положень процесуального закону (ч.1 ст.167 ЦПК України) судовий наказ виданий без судового засідання і повідомлення сторін, і без урахування заперечень боржника проти стягнення аліментів, не дає підстав вважати такі заперечення нововиявленими обставинами.

При цьому суд також враховує, що Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на одну дитину відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (ч.7 ст.170 ЦПК України).

При розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, судом також враховано письмове звернення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке не містить посилань на нововиявлені обставини.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинам, оскільки боржником не доведено наявності новоявлених обставин у розумінні п. 1 ч. 2 ст.423 ЦПК України, при цьому в даному випадку переоцінка доказів по справі та оцінка нових доказів може бути здійснена судом в порядку позовного провадження, в разі звернення боржника до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, з урахуванням положень ч. 7 ст. 170 ЦПК України.

Також слід зазначити, що звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 просить скасувати судовий наказ та відмовити у його видачі.

Разом з тим, в частині 1 ст.165 ЦПК України наведено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, які не викладені в заяві про перегляд судового наказу та судом встановлені не були.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява

№ 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

У відповідності до ч.3 ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може, серед іншого, відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на час розгляду даної заяви, відсутні визначені ст. 423 ЦПК України підстави для перегляду судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року за нововиявленими обставинами, тому, у відповідності до п.1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України, суд відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишає судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.161, 170, 2658-261, 263, 423, 424, 429 Цивільного процесуального кодексу країни, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 - відмовити.

Судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття - залишити в силі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцять днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали суду складено 21 травня 2020 року.

Суддя: