Дата документу 20.05.2020
Справа N 320/1290/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» травня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сметаніної А.В.,

за участю секретаря Горбань Н.А.

представника заявника - ОСОБА_1

державного виконавця Мелітопольського ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Капасюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Капасюк О.В. про визнання дій державного виконавця по виконавчим листам № 320/1290/17-ц протиправними та виправлення деяких постанов в частині визнання протиправними постанов державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Капасюк О.В. «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» за ВП № 60444022 від 29.10.2019 року та за ВП № 60507745 від 29.10.2019 року.

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Капасюк О.В. про визнання дій державного виконавця по виконавчим листам № 320/1290/17-ц протиправними та виправлення деяких постанов в частині визнання протиправними постанов державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Капасюк О.В. «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» за ВП № 60444022 від 29.10.2019 року та за ВП № 60507745 від 29.10.2019 року.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 наполягав на доводах скарги, просив визнати дії державного виконавця при виданні постанов «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» ВП № 60444022 від 29.10.2019 року та ВП № 60507745 від 29.10.2019 року по виконавчим листам № 320/1290/17-ц протиправними та зобов`язати Мелітопольський міськрайонний ВДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виправити помилки у вказаних постановах. В обґрунтування своїх доводів представник заявника зазначив, що державний виконавець Капасюк О.В., ухвалюючи постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» ВП № 60444022 від 29.10.2019 року та ВП № 60507745 від 29.10.2019 року допустив наступні порушення: відніс до витрат виконавчого провадження на стягнення мінімальних та додаткових витрат такі витрати, які державним виконавцем під час виконання виконавчого провадження здійснено не було. Зокрема, це витрати на виготовлення постанов та супровідних листів на них - п.6, пересилання постанов (конверти, знаки, поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку) п.7, обкладинка виконавчого провадження п.8, постанова про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника п.9, канцелярські товари п.10, пересилання постанов п.11, постанова про об`єднання виконавчого провадження п.12. Вважає, що державний виконавець навмисно внесла вказані витрати до постанов, щоб підігнати суми цих витрат до 200 грн. Тому просить виключити з оскаржуваних постанов вказані пункти.

В судовому засіданні державний виконавець просить відмовити в задоволенні вказаної скарги, вважає її безпідставною, оскільки у відповідності до п.3 ч.1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються, зокрема із витрат на виконавче провадження. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 вказаного Закону виконавчим документом є саме постанова державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження. Відповідно ч.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Постанови про витрати виконавчого провадження у виконавчих провадженнях № 60444022 та №60507745 за змістом та формою повністю відповідають вимогам Закону та Інструкції. Заявник будь-яким чином не обґрунтовує незаконність цих постанов із посиланням на власні розрахунки витрат виконавчого провадження та не надає власний розрахунок цих витрат, а отже твердження заявника про незаконність дій державного виконавця із винесення зазначених постанов належним чином не вмотивовані та належними доказами не обґрунтовані. Твердження заявника, що нібито пункти з 6) по 12) у відповідних постановах не відповідають законодавству, не відповідають дійсності. 04.03.2020 року державним виконавцем, на підтвердження своїх доводів, до суду було надано відзив на скаргу, до якої були долучені документи, зокрема копія калькуляції витрат на виконавче провадження на стягнення мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження (згідно ст. 42 «Кошти виконавчого провадження» Закону України «Про виконавче провадження»), затверджену начальником Мелітопольського міськрайонного ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 10.09.2019 року, відповідно до якої затверджено мінімальні та додаткові витрати виконавчого провадження. Також, державним виконавцем надано постанову ВП № 60507745 від 13.02.2020 року про виправлення помилки у процесуальному документі, відповідно до якої державним виконавцем, в зв`язку з допущеною арифметичною помилкою у даті винесення постанови «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» замість дати 29.10.2019 року було виправлено на 06.11.2019 року. Крім того, державним виконавець зазначено, що питання щодо законності зазначених постанов вже розглядалось судом на підставі скарги від 29.11.2019 року. З цього приводу судом вже було прийнято рішення, яким вказані постанови були визнані такими, що відповідають закону (рішення суду у справі №320/1290/17-ц від 03.02.2020 року).

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, державного виконавця, вивчивши доводи скарги, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків:

Під час розгляду справи судом встановлено, що заявник оскаржує дії державного виконавця в частині ухвалення постанов ВП 60444022 від 29.10.2019 року та ВП №60507745 від 06.11.2019 року (відповідно до внесених постановою від 13.02.2020 року змін) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Згідно п.5 ч.1 ст. 3 вказаного Закону виконавчим документом є постанова державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються, зокрема із стягнених з боржника витрат на виконавче провадження.

Відповідно ч.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Таким чином, мінімальні та додаткові витрати виконавчого провадження є витратами виконавчого провадження.

Статтею 447 ЦЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Натомість, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною 2 ст. 74 вказаного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказаний висновок щодо застосування норм права міститься в постанові ВП ВС від 06.06.2018 року №921/16/14-г/15.

Однак, заявник ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою, яка подана в порядку ЦПК України, а не з позовною заявою до адміністративного суду, як то передбачено ч.1 ст. 287 КАС України.

Крім того, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.п. 1-3 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч.2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Таким чином, оскарження дій державного виконавця в частині ухвалення постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в даному випадку підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства в Запорізькому окружному адміністративному суді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадженні по вказаній справі слід закрити.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 20 березня 2020 року №540-IX».

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, ст. 3, 42, 74 Закону України «Про виконавче провадження»,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Капасюк О.В. про визнання дій державного виконавця по виконавчим листам № 320/1290/17-ц протиправними та виправлення деяких постанов в частині визнання протиправними постанов державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Капасюк О.В. «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» за ВП № 60444022 від 29.10.2019 року та за ВП № 60507745 від 29.10.2019 року - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що оскаржити дії державного виконавця в частині ухвалення постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження вона може шляхом звернення в порядку адміністративного судочинства до Запорізького окружного адміністративного суду з поданням відповідного адміністративного позову.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області: А.В. Сметаніна