Номер провадження: 22-ц/813/5076/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

09.07.2019 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 7347,63 грн., посилаючись на те, що їх син ОСОБА_3 перебував на лікуванні, на що були витрачені значні кошти, які самостійно позивачеві сплачувати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 7347 (сім тисяч триста сорок сім) гривень 63 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що з 19.06.2019 по 26.06.2019 позивачка перебувала зі своїм сином, ОСОБА_3 , на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділені Маньківської ЦРЛ, та отримувала лікування. За час перебування у лікарні позивачка купувала ліки та всіх необхідні медикаменти для лікування сина, на що за період з 19.06.2019 по 02.07.2019 нею було витрачено загальну суму у розмірі 14695 гривень 26 копійок, що підтверджується наданими фіскальними чеками.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач є інвалідом другої групи, єдиним доходом якого є пенсія з інвалідності.

Також вказує, що у відповідача на утриманні знаходяться непрацездатні батьки, що не було враховано судом при визначенні додаткових витрат.

Апелянт наголошує на тому, що з копій фіскальних чеків наданих позивачем неможливо встановити дійсний розмір додаткових витрат та що вказані ліки були придбані саме для лікування дитини.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , про що складений актовий запис № 140-6 від 16.08.2011 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного Одеського міського управління юстиції.

Син постійно проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 22.01.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що з 19.06.2019 по 26.06.2019 позивачка перебувала зі своїм сином, ОСОБА_3 , на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділені Маньківської ЦРЛ, та отримувала лікування: лораксон, аміцил, лінекс, амброл, лоратодін, фізпроцедури (інгаляції з флексодидом та вентонілом), що підтверджується довідкою № 583 від 26.06.2019, виданою Маньківською ЦРЛ та наданою на ухвалу суду медичною документацією (а.с. 50).

За час перебування у лікарні позивачка купувала ліки та всіх необхідні медикаменти для лікування сина, на що за період з 19.06.2019 по 02.07.2019 нею було витрачено загальну суму у розмірі 14695 гривень 26 копійок, що підтверджується наданими фіскальними чеками (а.с. 9-11).

Згідно фіскальних чеків, позивачкою витрачалося:

19.06.2019 - 563 гривень 00 копійок.

20.06.2019 - 4575 гривень 00 копійок.

21.06.2019 - 898 гривень 05 копійок.

22.06.2019 - 973 гривень 75 копійок.

24.06.2019 - 2712 гривень 65 копійок.

25.06.2019 - 4531 гривень 60 копійок.

26.06.2019 - 205 гривень 40 копійок.

29.06.2019 - 49 гривень 50 копійок.

01.07.2019 - 124 гривень 31 копійок.

02.07.2019 - 62 гривень 00 копійок.

Період сплати по вказаним фіскальним чекам припадає на період проходження дитиною лікування.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що витрати на дитину (лікування), здійснені позивачем на загальну суму 14695,26 грн. відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов`язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню половина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, а саме на лікування, що становить 7347,63 грн..

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

Судова колегія погоджується з висновками районного суду про задоволення вимог про одноразове стягнення вже фактично понесених додаткових витрат на дитину, пов`язаних з лікуванням дитини, оскільки позивач підтвердив належними доказами фактично понесені витрати на лікування дитини.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що з копій фіскальних чеків наданих позивачем неможливо встановити дійсний розмір додаткових витрат та що вказані ліки були придбані саме для лікування дитини є безпідставними, оскільки на виконання ухвали суду про витребування письмових доказів КУ «Маньківська центральна районна лікарня» було надано відомості щодо отриманого ОСОБА_3 лікування з повним переліком препаратів та допоміжних засобів.

Також колегія звертає увагу на те, що аптека, в якій було придбано препарати знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою КУ «Маньківська центральна районна лікарня».

Доводи апеляційної скарги, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи та на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, досліджувалась судом першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку у відповідній частині, що позивачка також є особою з інвалідністю другої групи, а на підтвердження утримання батьків та наявності інвалідності ніяких доказів суду відповідачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 384, 289 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе