Справа № 456/3643/17 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3028/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року публічне акціонерне товариство, в подальшому перейменоване на акціонерне товариство, комерційний банк (далі - АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.04.2008 року у розмірі 46411 грн. 92 коп., з якої станом на 19.10.2017 року: 10452 грн. 26 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20399 грн. 96 коп. - нараховані проценти за користування кредитом; 13111 грн. 51 коп. - нарахована пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 2198 грн. 19 коп. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаного вище договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питаннях банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/sms-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.uа) АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. і згідно яких обслуговується відповідач.

Звертає увагу, що право зміни кредитного ліміту врегульоване п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4.Умов та Правил надання банківський послуг.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.04.2008 року в розмірі 43513 грн. 73 коп., з яких: 10452 грн. 26 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20399 грн. 96 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12661 грн. 51 коп. - заборгованість за пенею за період з 19.10.2016 року по 19.10.2017 року (за останні 12 місяців перед зверненням до суду з позовом), а також судові витрати у розмірі 1600 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що на підтвердження заявлених вимог позивач не надав оригіналів кредитного договору та довідки про умови кредитування. Крім того, апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який необхідно було врахувати при вирішенні даного спору.

Апелянт звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, зокрема, в обґрунтування своїх вимог щодо права зміни (збільшення) кредитного ліміту, не можуть бути частиною кредитного договору.

Апелянт вважає не доведеним факт укладення кредитного договору про отримання ним кредиту в розмірі 15000 грн., оскільки погоджена сума кредиту, що зазначена в анкеті-заяві, яку він підписав, становить 500 грн. У зв`язку з цим, вважає безпідставними посилання банку на виписку по рахунку, окрім того, зазначає, що така виписка не є первинним бухгалтерським документом.

Також зазначає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження отримання ним (позичальником) повідомлення про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.04.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 04.05.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 22.04.2008 року не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, до цієї анкети-заяви позивач долучив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 22.04.2008 року (а.с.15 т.1), яка підписана позичальником, і відповідачем цей факт не спростований.

У цій довідці зазначено, зокрема, базову процентну ставку в місяць за користування кредитом (3,0%), розмір та строк внесення щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн., до 25 числа місяця наступного за звітним), розмір комісії за зняття готівкових коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи та ін.

Крім того, в самій анкеті-заяві зазначено про право банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, на що погодився відповідач, підписавши таку заяву.

Також своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив згоду на інформування його банком за допомогою смс повідомлень.

В матеріалах справи містяться адресовані відповідачу смс повідомлення банку про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами, а саме: з 01.09.2014 року - 2,9%, а з 01.04.2015 року - 3,5% (а.с.203, 204 т.1).

Нарахування процентів за ставками, зазначеними у вказаній вище довідці про умови кредитування та в повідомленнях банку, повністю відповідає розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.7-13 т.1), який також не спростований відповідачем іншими доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вимог позивача в задоволеній їх частині щодо виникнення між сторонами договірних кредитних правовідносин на підставі анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 22.04.2008 року, які були підписані позичальником, а відтак, погоджені ним, і з урахуванням умов в яких банк здійснив нарахування спірної заборгованості, а тому правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, в колегії суддів немає.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необхідності застосування в повній мірі до спірних правовідносин правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року, оскільки в даній справі встановлені інші фактичні обставини, зокрема, виникнення між сторонами кредитних правовідносин підтверджено підписаною позичальником довідкою про умови кредитування, в якій, на відміну від анкети-заяви, уже зазначено базову процентну ставку за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячного платежу, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, тобто всі ті складові частини заборгованості, нарахування по яких здійснив позивач, пред`являючи позовні вимоги до відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 травня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.