Справа №701/1379/19
Номер провадження2/701/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - А. І. Костенка

за участю секретаря - Е. М. Киряхно

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лисакове» про визнання договору емфітевзису недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору емфітевзису недійсним.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси померла мати позивача ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 24 від 08 червня 2018 року зареєстровано виконкомом Буцької селищної ради. На підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 9 липня 2019 року позивач набув право власності на земельну ділянку площею 3,9533 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0005, розташовану в адміністративних межах Буцької селищної ради Маньківського району Черкаської області в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 Вказана земельна ділянка належала матері - ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 070357 виданого 19.08.2004 року. Викладені обставини підтверджуються копією рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09 липня 2019 року. Земельна ділянка площею 3,9533 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0005 перебувала в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисакове ». В листопаді 2017 року мати позивача важко хворіла та потребувала терміново коштів на лікування так як хвороба дуже швидко прогресувала. Вона звернулася за допомогою до відповідача, щоб отримати в борг 50000 грн. в рахунок майбутніх виплат за оренду землі, але відповідач відмовився надати кошти в борг та змусив матір підписати договір про встановлення емфітевзису на земельну ділянку на вкрай невигідних умовах, а саме терміном на 30 років за плату в розмірі 10000 грн. Договір було підписано 13 листопада 2017 року на вкрай невигідних умовах, так як виплачена сума розміром 10000 грн., відповіла одному року орендної плати за вказану земельну ділянку. Відповідач скористався тим, що важка хвороба швидко прогресувала і у разі несвоєчасного лікування загрожувала смертю і ОСОБА_2 , змушена була підписати даний договір, для того щоб отримати кошти на лікування. Після підписання даного договору ОСОБА_2 , довго плакала та говорила, що отримала кошти на лікування на вкрай невигідних умовах і ніколи б на це не погодилась, якби не хвороба. На момент підписання договору позивач був неповнолітній, він не знав всіх обставин отримання грошей в борг, та не мав повноважень вплинути на укладення даного правочину. Проте, що мати отримала кошти не в рахунок орендої плати, а саме уклала договір емфітевзису позивач взнав в серпні 2019 року, після того як набув право власності на вказану земельну ділянку і мав намір укласти договір оренди. Якби не було впливу такої тяжкої обставини мати позивача ніколи б не погодилась на укладення даного договору на вкрай невигідних для себе умовах. Вказаний правочин на момент його укладення був укладений на вкрай невигідних умовах під впливом тяжких обставин, а на даний час на думку позивача він порушує його права на володіння та користування даною земельною ділянкою, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини: ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси померла мати позивача ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 24 від 08 червня 2018 року зареєстровано виконкомом Буцької селищної ради (а.с. 8). На підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 9 липня 2019 року позивач набув право власності на земельну ділянку площею 3,9533 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0005, розташовану в адміністративних межах Буцької селищної ради Маньківського району Черкаської області в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 Вказана земельна ділянка належала матері - ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 070357 виданого 19.08.2004 року. Викладені обставини підтверджуються копією рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09 липня 2019 року (а.с. 10-12). Земельна ділянка площею 3,9533 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:0005 перебувала в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисакове». В листопаді 2017 року мати позивача важко хворіла та потребувала терміново коштів на лікування так як хвороба дуже швидко прогресувала. Сторони підписали договір про встановлення емфітевзису на земельну ділянку терміном на 30 років за плату в розмірі 10000 грн. Договір було підписано 13 листопада 2017 року (а.с. 14-16). На момент підписання договору позивач був неповнолітній, він не знав всіх обставин отримання грошей в борг, та не мав повноважень вплинути на укладення даного правочину. Проте, що мати отримала кошти не в рахунок орендої плати, а саме уклала договір емфітевзису позивач взнав в серпні 2019 року, після того як набув право власності на вказану земельну ділянку і мав намір укласти договір оренди. В силу ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно зі ст.ст. 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 395 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є одним із видів речових прав на нерухоме майно. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст. 407 ЦК України). Строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років (ч. 1 ст. 408 ЦК України). В силу ст. 412 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; спливу строку, на який було надано право користування; викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 230 ЦК України вказує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 ЦК України - істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пунктами 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Як роз`яснив Пленум ВС України у п. 23 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Згідно повідомлення комунального некомерційного підприємства "Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради від 28.10.2019 № 1788/01-09 ОСОБА_2 , перебував на стаціонарному лікуванні в онкохірургічному відділенні в період з 30.05.2018 року по 05.06.2018 року (а.с. 93-94). Договір емфітевзису між сторонами було підписано 13 листопада 2017 року. ОСОБА_2 , перебував на стаціонарному лікуванні в онкохірургічному відділенні в період з 30.05.2018 року по 05.06.2018 року, підтверджуючих документів, що на час підписання спірного договору ОСОБА_2 , хворіла, тобто вимушена підписати договір через тяжкі обставини в матеріалах справи відсутні. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували розмір понесених ним витрат на лікування ОСОБА_2 .

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність та вплив тяжких обставин на ОСОБА_2 , та наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який був укладений виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, що є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. 203, 215, 229-230, 395, 407-408, 412, 627 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «Лисакове» про визнання договору емфітевзису недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко