Справа № 467/221/20
13.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.,
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 23 січня 2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.
У свою чергу, банк залишив за собою право зміни розміру кредитного ліміту у будь - який момент.
При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір у розумінні положень ч.1 ст.634 ЦК України, тобто укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов.
Відсотки, при цьому, нараховуються у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що відповідає п. 2.1.1.12.5 «Правил користування платіжною карткою». Крім того, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись.
Втім, отримавши від позивача кредитні кошти та зобов`язавшись повернути зі сплатою відсотків за користування ними, відповідач договірних домовленостей не дотримався, внаслідок чого станом на 31 грудня 2019 року у нього виникала заборгованість перед банком на загальну суму 281 789,06 грн., із яких : 1 838,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 279 650,54 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками та 300,00 грн. - заборгованість за пенею.
Однак, скориставшись своїм правом вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, позивач через свого представника просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 139 911,73 грн., із яких : 1 838,52 грн. заборгованість за тілом та 135 073,21 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 23 січня 2020 року по 31 серпня 2018 року, а також судовий збір, сплачений при зверненні із позовом у розмірі 2 102, 00 грн.
Процесуальні дії у справі
Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, причин свого неприбуття не вказав, проте, у матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 44).
Паралельно представник позивача вказав про відсутність із його боку заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача.
Відповідач в судове засідання також не прибув, викликався у нього шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання (а.с. 49), а також шляхом публікації оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дня судових засідань, а тому в силу положень ч. 11 ст. 182 ЦПК України, з урахуванням норми ч.9 ст. 10 того ж Кодексу, вважається таким, що належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
При цьому, відповідач причин своєї неявки не вказував, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не вказав, відзив на позов не подав, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи
У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого.
Зокрема, суд установив, що 23 січня 2012 року відповідач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, із якої слідує, що він ознайомлений із ними, а також із Тарифами ПриватБанку.
Як слідує із вказаної Анкети - заяви відповідач зажадав отримати платіжну картку «Універсальна» із зазначенням бажаного розміру кредитного ліміту.
У свою чергу, позивач, на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві, надав копію Анкети-заяви від 23 січня 2012 року, Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ( «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD»), а також Витяг із Умов і правил надання банківських послуг, без зазначення дати їх затвердження та відомостей про внесення у них змін.
Згідно із наданим позивачем розрахунком відповідачка має перед банком заборгованість на загальну суму 281 789,06 грн., із яких : 1 838,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 279 650,54 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками та 300,00 грн. - заборгованість за пенею.
Проте, суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог згідно якох він просить стягнути із відповідача на його користь 135 073,21 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 23 січня 2020 року по 31 серпня 2018 року.
Вимоги про стягнення пені банк не пред`явив.
Тому, вирішуючи спір по суті, суд вважає за необхідне вказати на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на ті, що встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та ті, що обумовлені договором (договірні- розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У даному випадку, у заяві позичальника установлена на момент отримання ним кредиту процентна ставка не вказана.
Однак, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім його тіла (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками.
При цьому, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 січня 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку».
Витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження його позовних вимог, визначені, зокрема, пільговий період користування кредитними картами, базова процентна ставка на місяць, у тому числі щомісячний платіж, розмір та порядок нарахування пені та штрафів у разі прострочення зобов`язання.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг із Тарифів та саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи Анкету - заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім цього, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( з 23 січня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 лютого 2020 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг із Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у його Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, у тому числі
їх розмір та порядок нарахування, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
На таке вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
При цьому, слід відмітити, що обґрунтування обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та його приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За такого, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані до позовної заяви, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ним та банком 23 січня 2012 року шляхом підписання Анкети - заяви.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру і порядку нарахування.
Сама ж по собі вказівка у позовній заяві про розмір процентів не підтверджена іншими доказами. Крім того, розмір процентів, як слідує із графіка заборгованості, змінювався, у тому числі й у бік збільшення.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
До того ж, слід вказати, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Тому у світлі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача на його користь процентів за користування кредитними коштами у розмірі 135 073,21 грн., що нараховані за період з 23 січня 2020 року по 31 серпня 2018 року, не підлягає до задоволення, оскільки розмір і порядок їх нарахування не були обумовлені при укладенні договору, принаймні, протилежного перед судом не доведено.
Разом із цим, факт отримання відповідачем кредиту у заявленому позивачем розмірі щодо тіла простежується із наданого ним розрахунку, а тому вимога про стягнення 1 838,52 грн. заборгованості за тілом підлягає до задоволення.
Однак, заборгованість за тілом кредиту, на цей час не погашена.
Водночас, згідно із ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
А тому, у цій частині права позивача є порушеними і підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований, тобто шляхом стягнення із відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту.
Як наслідок, цей позов підлягає до часткового задоволення.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно із нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 28,17 грн., що є пропорційним задоволеній частині позовних вимог (1,34 %).
А тому, із наведених вище мотивів та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 23 січня 2012 року у розмірі 1 838 (одна тисяча вісімсоттридцять вісім) грн. 52 коп.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 28 (двадцять вісім) грн. 17 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 354 ЦПК України щодо строку апеляційного оскарження судового рішення, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя І.В. Явіца