Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 520/3060/18

провадження № 61-47763св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Морський торгівельний порт «Чорноморськ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року у складі колегії суддів:

Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він працював у державному підприємстві «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на посаді в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки з 21 вересня 2017 року.

Наказом № 99/0-3 від 16 лютого 2018 року його було звільнено з посади в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки у зв`язку з закінченням строку трудового договору згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки при влаштуванні на роботу він не надавав згоди на укладення з ним строкового трудового договору та не погоджував строку дії договору. Також він не вимагав припинення трудових стосунків, а це значить, що між сторонами було укладено безстроковий трудовий договір.

Перед звільненням йому не було запропоновано іншої роботи, як це передбачено законодавством. У порушення статтей 47, 116 КЗпП України при звільненні не видано належним чином оформлену трудову книжку та не проведено розрахунок у встановлені строки.

Також вважав незаконним наказ ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» № 73 від 01 лютого 2018 року, яким його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, оскільки однією із підстав, передбачених статтею 46 КЗпП України, для відсторонення від роботи працівника є відмова або ухилення від навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони. Він не відмовлявся і не ухилявся від навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони. Навпаки, за весь час своєї роботи він намагався це питання привести у відповідність з діючим законодавством, оскільки ніс персональну відповідальність за створення заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Кількість робочих днів вимушеного прогулу та незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати з 01 лютого 2018 року по 23 квітня 2018 року складає - 57 робочих днів. Заробіток за час вимушеного прогулу в результаті незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати та незаконного звільнення складає 112 511,73 грн.

Вказував, що в результаті вищевказаних неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виражена в порушені звичного ритму життя, що негативно позначилось на загальному психологічному стані, можливості працювати. Відшкодування моральної шкоди оцінив у сумі 100 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив 1) визнати незаконним наказ № 99/0-3 від 16 лютого 2018 року про звільнення його з посади в. о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» у зв`язку з закінченням строку трудового договору згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України; 2) поновити його на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ»; 3) визнати його кандидатуру затвердженою на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» з 20 листопада 2017 року; 4) визнати незаконним наказ від 01 лютого 2018 року № 73 про відсторонення його від роботи на посаді в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» без збереження заробітної плати; 5) зобов`язати ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» організувати його навчання з питань охорони праці та промислової безпеки; 6) стягнути з ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на його користь оплату вимушеного прогулу з 01 лютого 2018 року по 23 квітня 2018 року у розмірі 112 511,73 грн; 7) стягнути з ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі - 100 000,00 грн; 8) рішення в частині його поновлення на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» допустити до негайного виконання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року у складі судді Коваленко О. Б. позов ОСОБА_1 до ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним наказ № 99/О-З від 16 лютого 2018 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 щодо посади в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ».

Стягнуто з ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 112 511,73 грн.

Визнано незаконним наказ № 73 від 01 лютого 2018 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт Чорноморськ» без збереження заробітної плати.

Допущено до негайного виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки ДП «Морський торгівельний порт Чорноморськ» та стягнення заробітної плати з ДП «Морський торгівельний порт Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з дати прийняття на роботу до дня звільнення ОСОБА_1 пропрацював на своїй посаді 4 місяці 28 днів, тому є підстави вважати, що він виконував свої обов`язки за безстроковим договором. Позивачу не було запропоновано іншої роботи на підприємстві до звільнення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеним те, що ОСОБА_1 злісно ухилявся від проходження навчання та перевірки знань з питань охорони праці у галузевому навчальному центрі, тому наказ № 73 від 01 лютого 2018 року про його відсторонення слід визнати незаконним й стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Інші позовні вимоги визнані необґрунтованими.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2018 року в частині визнання незаконним наказу № 73 від 01 лютого 2018 року про відсторонення від роботи, визнання незаконним наказу № 99/О-З від 16 лютого 2018 року про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано незаконним наказ ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» № 73 від 01 лютого 2018 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки без збереження заробітної плати.

Стягнуто з ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи за період з 01 лютого по 16 лютого 2018 року включно, у розмірі 22 242,44 грн 44 коп., яка визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню при її виплаті.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» про визнання незаконним наказу № 99/О-З від 16 лютого 2018 року про припинення трудового договору, поновлення на роботі на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції не врахував, що у заяві про прийняття на роботу ОСОБА_1 просив прийняти його на роботу виконуючого обов`язки заступника директора підприємства з охорони праці і промислової безпеки тимчасово на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом, і у наказі про прийняття його на роботу вказано про прийняття на роботу на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір. Міністерство інфраструктури України не погодило призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора з охорони праці та промислової безпеки. Отже, позивача було звільнено з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про незаконність відсторонення ОСОБА_1 від роботи та визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22 242,44 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу № 99/О-З від 16 лютого 2018 року про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу і залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про строковий характер трудових відносин, які існували між ОСОБА_1 та ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ», є необґрунтованими. Вважає, що трудові відносини були продовжені на невизначений строк, а отже його звільнення було незаконним. Також звертає увагу на те, що перед звільненням відповідач не запропонував йому іншу роботу, а також не видав при звільненні трудову книжку. Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції порушив положення статті 369 ЦПК України, призначивши розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Судове рішення оскаржується в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу, в іншій частині не є предметом касаційного перегляду в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на її законність й обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

16 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 520/3060/18 розподілено судді-доповідачеві.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до пунктів 1.1, 8 статуту ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» є підприємством, заснованим на державній формі власності, що належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (уповноважений орган управління).

Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань погоджує кандидатури для признання на посаду заступника(-ів) директора підприємства.

20 вересня 2017 року до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» надійшла заява ОСОБА_1 з проханням прийняти його на роботу на посаду виконуючого обов`язки заступника директора по охороні праці і промисловій безпеці, тимчасово з 20 вересня 2017 року на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.

Наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 528-О/2 від 18 вересня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 21 вересня 2017 року на посаду в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління.

Листом від 31 січня 2018 року за вихідним № 05/01-08 ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернулося до Міністерства інфраструктури України з поданням на узгодження ОСОБА_1 на посаді заступника директора з охорони праці та промислової безпеки.

Листом Міністерства інфраструктури України від 14 лютого 2018 року за № 1451/10/10-18 останнє повідомило ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що не погоджує призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора з охорони праці та промислової безпеки та пропонує надати іншу кандидатуру на заміщення посади.

Наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»№ 99/0-3 від 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнений з 16 лютого 2018 року з посади в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки підприємства на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до акту від 16 лютого 2018 року, складеного за участі трьох працівників підприємства, ОСОБА_1 цього дня о 09 годині 30 хвилині ознайомлений з вищевказаним наказом про звільнення з роботи з 16 лютого 2018 року. ОСОБА_1 ставити свій підпис про ознайомлення з цим наказом, а також отримати у відділі кадрів трудову книжку відмовився. Завірена копія наказу вручена ОСОБА_1 .

У відповідності до розрахунків суду апеляційної інстанції кількість робочих днів за час незаконного звільнення (01 лютого - 15 лютого 2018 року включно) становить - 11 робочих днів. Заробітна плата, яку необхідно прийняти до розрахунку становить: за грудень 2017 року - 40 371,91 грн; за січень 2018 року - 42 531,76 грн (52 312,39 грн. - 9 780,63 грн. (святкова премія)). Середня місячна заробітна плата за вказані два повні місяці роботи до місяця, у якому відбулося звільнення, становить - 41 451,84 грн ((40 371,91 грн + 42 531,76 грн) : 2).

Кількість робочих днів у грудні 2017 року складала 20 робочих днів, у січні 2018 року - 21 робочий день. Середня кількість робочих днів за вищевказані два місяці - 20,5 робочих днів.

Середньоденна заробітна плата за грудень 2017 року та січень 2018 року становила - 2 022,04 грн (41 451,84 грн : 20,5 робочих днів).

Середній заробіток за час вимушено прогулу, визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів із заробітної плати, становить - 22 242,44 грн (2 022,04 грн х 11 робочих днів).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відповідності до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

За правилами, передбаченими пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є - закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При укладанні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівника з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилася з роботи в зв`язку з призовом на військову службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду тощо).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу № 99/О-З від 16 лютого 2018 року про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу є необґрунтованими, оскільки при звільненні ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України роботодавцем не було порушено положень трудового законодавства.

За заявою ОСОБА_1 з останнім було укладено строковий трудовий договір на період до прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління. Позивач погодився із укладенням строкового трудового договору. Дія строкового трудового договору обмежувалася настанням певної події, про що сторони домовилися при укладенні трудового договору.

Надавши згоду на призначення на посаду в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпекиДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» до вирішення уповноваженим органом управління відповідно до покладених на нього завдань питання про призначення на цю посаду постійного працівника, ОСОБА_1 мав усвідомлювати, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово до вирішення питання щодо призначення його заступником директора з охорони праці та промислової безпекипідприємства, а відтак і те, що його може бути звільнено у випадку, якщо у погодженні його кандидатури уповноваженим органом управління буде відмовлено.

Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 310/2284/17 (провадження № 61-3146св18), від 16 травня 2018 року у справі № 756/5123/16-ц (провадження № 61-9077св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц (провадження № 61-44171св18).

Доводи касаційної скарги щодо продовження трудових відносин між сторонами є безпідставними, оскільки наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади в.о. заступника директора з охорони праці та промислової безпеки підприємства на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України був виданий у день отримання ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» листа Міністерства інфраструктури України від 14 лютого 2018 року за № 1451/10/10-18.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції порядку розгляду справи колегія суддів відхиляє, оскільки у відповідності до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України справи, що виникають з трудових відносин, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Вказані вище та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У відповідності до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, підстави для скасування постанови Апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович