ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/900/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/8983/19 Категорія: Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Гончар Н.І.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Романенко В.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, повний текст рішення складений 17 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Його право власності на зазначене майно підтверджується свідоцтвом виданим приватним нотаріусом Алєксєєвою Інною Юріївною від 22 січня 2019 року.

13 березня 2019 року позивач намагався потрапити в належне йому майно, але двері відчинили невідомі особи, які не пояснюючи нічого закрили двері. Після чого він звернувся до ОСОБА_1 , яка також є власником іншої 1/3 частини квартири з листом в якому вимагав, щоб невідомі особи, що проживають у вказаній квартирі негайно звільнили квартиру від речей особистого вжитку, протягом одного місяця з дня отримання даної вимоги.

Однак згідно відповіді ОСОБА_1 , позивачу було відмовлено та роз`яснено, що відповідач вважає вимогу позивача про звільнення квартири, співвласницею якої вона є, безпідставною, на думку відповідача він не має жодних прав на вказане майно, одночасно вона додала, що відсутні підстави для їхнього подальшого спілкування з цього приводу.

Оскільки доступу до майна власником якого є позивач, останній не має, та з огляду на таку позицію відповідача з цього приводу, він змушений звернутися до суду.

На підставі викладеного позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права користування ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 шляхом передачі йому ключів від квартири.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2019 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2020 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути та не чинити перешкоди у здійсненні права користування ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 шляхом передачі йому ключів від квартири.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт здійснення ОСОБА_1 перешкод у користуванні його власністю та вважає належним способом захисту порушеного права позивача зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні права користування ОСОБА_2 спірною квартирою шляхом передачі йому ключів від квартири.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог та стягнути з нього на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, а тому його позовні вимоги не можуть бути задоволені. ОСОБА_2 не проживає, ніколи не проживав та не зареєстрований у спірній квартирі, він не є користувачем даного житла, тому його право користування ніяким чином не порушено. Позивач ніяких дій по утриманню спірної квартири не здійснював, хоча як співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Зокрема зазначає, що викладені в рішенні факти не відповідають дійсності, не підтверджені жодними доказами та ґрунтується на припущенні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із зазначених норм права слідує, що позбавлення права власності можливе лише в порядку і на підставах визначених законом.

Зміст права власності складається з обов`язкових трьох складових, а саме права володіння, користування та розпорядження (ч.1 ст.317 ЦК України).

Порушення хоча б однієї складової є порушенням права власності в цілому.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва від 22 січня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І. Ю., ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 38,8 кв.м. (а.с.6)

Вказане право зареєстровано, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 153403698 від 22 січня 2019 року. (а.с.7)

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`єкта нерухомого майна № 175590227 від 30 липня 2019 року вбачається, що власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 являється ОСОБА_1 . (а.с. 22-25)

Вказані докази підтверджують, що сторони по справі є співвласниками зазначеної квартири.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним і такий спосіб не порушує закон.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу користування квартирою АДРЕСА_2 по причині вчинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні належної ОСОБА_2 частки спірної квартири, з приводу чого позивач звертався до відповідача з листом в якому вимагав, щоб невідомі особи, які проживають у вказаній квартирі негайно її звільнили від речей особистого вжитку. (а.с. 8)

Наявність між сторонами спору також підтверджується відзивом поданим відповідачем суду першої інстанції зі змісту якого вбачається, що вона заперечує право користування спірною квартирою позивачем.

Оскільки спірне приміщення є житлом, то такий спосіб усунення перешкод в користуванні власністю як зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою та надання ключів від вхідних дверей квартири, є можливим способом захисту порушеного права.

Наявність у позивача іншого житла не може впливати на його право власності. (ч.2 статті 317 ЦК України)

Відповідач не має жодної законом визначеної переваги щодо права власності на спірну квартиру, оскільки права сторін є рівними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність факту здійснення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 у користуванні його власністю.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375, 381-384 , апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Вказаний строк продовжується на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст постанови складений 7 травня 2020 року.

Судді