справа № 489/5166/19 провадження №2/489/710/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Темп-1» (далі - ОАГК «Темп-1») про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

встановив:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, з подальшим уточненням позовних вимог, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 7007,87 грн., що включає: основний борг - 1200,00 грн.; пеню у розмірі 628,87 грн.; три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 14.03.2018 по 10.09.2019, що складає 54,00 грн.; інфляційні втрати 125,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Крім того, його представник надав до суду заяву про стягнення витрат на професійну правову допомогу, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача понесенні останнім витрати на надану професійну правничу допомогу у розмірі 5300,00 грн. та очікуванні витрати на таку допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2018 ним помилково було зроблено платіж на суму 1200,00 грн., отримувачем якого став відповідач, призначення платежу зазначено, як членські внески за гараж № НОМЕР_1 . Проте вказані кошти мали бути проплачені на іншого належного отримувача. В подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало відповідачу лист з проханням повернути вказані кошти, проте відповідачем не вчинено жодних дій для врегулювання даного питання в добровільному порядку.

У зв`язку з тим, що відповідач безпідставно отриманні кошти не повернув та користується ними на власний розсуд, тому повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми та пеню. Крім того, незаконними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що останній втратив право користуватися власними коштами, зневірився в реальності повернення їх законному володільцю, та змушений був понести додаткові витрати на здійснення платежу належному отримувачу. Враховуючи значні страждання позивача, тривалість свідомого злісного порушення відповідачем його прав та протиправного користування його коштами, затрачений час на звернення за професійною правничою допомогою, розмір моральної шкоди оцінений позивачем у 5000,00 грн.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Дійсно в липні 2018 року до відповідача надійшло звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» про здійснення позивачем помилкового платежу на його користь та прохання повернути вказані кошти. 08.08.2018 особисто головою кооперативу через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» суму у розмірі 1200,00 грн. було повернуто на картковий рахунок позивача із зазначенням призначення платежу як повернення помилково сплачених коштів. Крім того, враховуючи, що жодних письмових угод між сторонами не укладалось та договірні відносини між ними відсутні, не підлягають стягненню з відповідача пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати. Що стосуються моральної шкоди, то відповідач зазначає, що позивач тимчасово втратив право користування власними коштами з власної вини, відповідач, в свою чергу, повернув їх власнику після того, як йому стало відомо про це від ПАТ КБ «ПриватБанк». Також вказує, що жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань та обґрунтований розмір моральної шкоди позивачем надано не було. За такого, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 30.04.2020 на 08:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, та зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Згідно частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, 06.03.2018 позивачем через інтернет-банк «Приват24» було здійснено платіж на суму 1200,00 грн., отримувачем платежу вказано - ОАК «Темп-1», а призначення - членські внески за гараж № НОМЕР_1 (за 2018 рік), що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.980126514.1 від 06.03.2018.

10.04.2018 ПАТ КБ «ПриватБанк» було сформовано лист за №20.1.0.0.0/7-20180331/2492 на адресу відповідача, в якому останнього було повідомлено про помилково перераховану суму з проханням повернути її за відповідними реквізитами.

Проте матеріали справи не містять жодного доказу направлення вказаного листа на адресу відповідача та отримання його останнім.

20.06.2018 представником позивача - адвокатом Луценко С.О. було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення помилково сплачених коштів на картку позивача № НОМЕР_2 в найкоротший термін. Вказана вимога була отримана представником відповідача 05.07.2018, що підтверджується копією зворотного повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Зі змісту частини першої цієї статті вбачається, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, судом встановлено, що позивач помилково перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 1200,00 грн., у зв`язку з чим ці отримані відповідачем кошти є безпідставно набутим майном і мають бути повернуті позивачу.

Згідно квитанції від 08.08.2018 відповідач здійснив переказ на суму 1200,00 грн. на картку позивача № НОМЕР_2 , призначення платежу: повернення помилково перерахованих коштів.

Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку виконав вимогу позивача про повернення помилково перерахованих коштів, позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 1200,00 грн. задоволенню не підлягають.

З урахуванням встановлених обставин та наведеного висновку щодо основної вимоги, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, так як грошові кошти були повернуті позивачу протягом місяця після отримання відповідачем вимоги представника позивача. До цього, як слідує з відзиву на позовну заяву, відповідачу не було відомо про помилкове зарахування позивачем грошових коштів та необхідність їх повернення, що матеріалами справи не спростовується.

Щодо адресованого відповідачу листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10.04.2018 про повернення помилково зарахованих коштів в сумі 1200,00 грн. то за відсутності доказів фактичного отримання цього листа відповідачем, він не є достатнім доказом обізнаності ОАК «Темп-1» про необхідність повернення грошових коштів.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача про непоширення на спірні правовідносини статті 625 ЦК України, так як цією нормою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі 910/3945/17.

Також задоволенню не підлягають вимоги в частині стягнення з відповідача пені, розрахунок якої здійснено позивачем виходячи з подвійної облікової ставки НБУ без зазначення правової підстави, оскільки її нарахування не передбачено главою 83 ЦК України, положення якої поширюються на спірні правовідносини.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав моральних страждань, компенсацію яких оцінив в 5000,00 грн.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги позивача, оскільки останнім не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди та умов для її компенсації, як то протиправність поведінки відповідача та причинного зв`язку між шкодою і наслідками, що передбачено статтею 1167 ЦК України.

Так як підстави для задоволення позову відсутні, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат, в т.ч. витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач - Обслуговуючий автогаражний кооператив «Темп-1», місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Генерала Свиридова, 2.

Повний текст судового рішення складено 12.05.2020.

Суддя І.В.Коваленко