Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"29" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговими розписками, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пагер С.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговими розписками.

Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд стягнути з

ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договорами позики від 04 червня 2018 року в розмірі 306 115,00 доларів США та суму сплаченого судового збору в розмірі 9 605,00 грн.

Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 04 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 6 115,00 доларів США, що еквівалентно 156 850,00 грн, строком до 15 липня 2018 року. Того ж дня між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 300 000,00 доларів США, строком до 31 грудня 2018 року. Після настання строку повернення позики, відповідач свої зобов`язання не виконав, на вимогу позивача щодо повернення грошових коштів не відреагував, позику не повернув. Станом на 18 листопада 2019 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за укладеними договорами позики у розмірі

306 115,00 доларів США.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26 березня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Пагер С.М. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином: за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань до суду не подав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як визначено ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні учасників справи та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 червня 2018 року ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 розміром 300 000,00 доларів США, яку зобов`язався повернути 31 грудня 2018 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.10).

Того ж дня, ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 розміром

6 115,00 доларів США (що еквівалентно 156 850,00 грн), яку зобов`язався повернути

15 липня 2018 року, що також підтверджується письмовою розпискою (а.с.11).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові

від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В позовній заяві зазначено, що відповідач не виконав взяті на себе за договорами позики зобов`язання, грошові кошти у визначені договорами строки позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.

Таким чином, загальний розмір заборгованості за договорами позики складає 306 115,00 доларів США.

Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц вбачається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 9 605,00 грн (а.с.7).

На підставі викладеного, статтями 16, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13 76-81, 89, 141, 263-265, 280, 283, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за борговими

розписками - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 04 червня 2018 року в

розмірі 306 115,00 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 9 605,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: