Номер провадження: 22-ц/813/4585/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року у складі судді Бескровного Я.В.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна, на підставі ст. 31 ЦПК України передано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу про передачу справи до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, справу направити до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначила, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно послався на п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, відповідно до якого, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням-за місцем проживання кредитора, проте суд першої інстанції не врахував, що кредитором у зобов`язанні за договором позики грошей є саме ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає у Київському районі м. Одеси за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі, дійшов помилкового висновку про передачу справи на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (за місцем проживання відповідача). За таких обставин ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року у цивільній справі розподілено колегії суддів Одеського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_3, суддів: Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року.

На підставі розпорядження керівника апарату Одеського апеляційного суду від 24.04.2020 №2310 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2020 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку» здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2020 апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року у цивільній справі повторно розподілена судді - доповідачу Сєвєровій Є.С., у складі колегії суддів: Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2020 справу призначено до розгляду без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України передбачені випадки підсудності справ за вибором позивача.

Так частина 8 цієї статті передбачає, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до положень вказаної норми за місцем виконання договору можуть пред`являтися позови за наявності однієї з таких умов: в договорі зазначено місце виконання; вимоги заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз`яснено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п.4 ч.1 ст. 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів за договором позики грошей від 07.08.2013.

У пункті 5 договору позики грошей від 07.08.2013 зазначено, що повернення позики має бути здійснено у м. Одеса (Україна). Договір не містить конкретного місця його виконання.

Згідно відповіді відділу адресної довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 , що територіально не відноситься до Київського району суду м. Одеси.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги, що правовідносини сторін щодо надання грошових коштів за договором не містять особливостей, які зумовлюють його виконання в конкретному місці, виходячи зі загальних правил підсудності, визначених ст.27 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про непідсудність даної справи Київському районному суду м. Одеси та передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням п.4 ч.1 ст.532 ЦК України місцем виконанням відповідачем свого обов`язку щодо сплати грошових коштів є місце проживання позивача (кредитора) у Київському районі м. Одеси за адресою: АДРЕСА_1 , а тому даний позов підсудний Київському районному суду м. Одеси є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: