Провадження № 22-ц/801/1081/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

12 травня 2020 рокуСправа № 127/17632/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Берегового О.Ю., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Жмеринська станція швидкої медичної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року,

встановив:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Комунальної установи «Жмеринської міської станції швидкої медичної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунальної установи «Жмеринської міської станції швидкої медичної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду, у зв`язку із поданням позивачем відповідної заяви.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши поважні причини пропуску такого строку.

08 травня 2020 року, на виконання вказаної ухвали від 23 квітня 2020 року, ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року, з посиланням на те, що заяву про залишення її позовної заяви без розгляду вона не подавала. Разом з тим, зазначила, що оскаржувана ухвала їй не була надіслана судом першої інстанції і оскільки вона є людиною похилого віку, їй складно сприймати звукову і візуальну інформацію, представника через скрутний майновий стан вона не мала, вважала, що зможе оскаржити ухвалу суду, маючи можливість ознайомитись з нею належним чином. Крім того, зазначає, що упродовж останніх 4,5 років вона досі не отримала копію оскаржуваної ухвали суду.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження відсутні, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для його поновлення є лише поважні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було б вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід звернути увагу і на те, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

Процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

При цьому суд зазначає, що питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Зважаючи на вказані норми процесуального закону, підстави зазначені скаржником для поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема, її похилий вік, відсутність представника, скрутний матеріальний стан, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 приймала участь в судовому засіданні 06 листопада 2015 року і подану нею позовну заяву залишено без розгляду на підставі її ж заяви, оголошеної в судовому засіданні, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 105). Зазначені обставини свідчать також і про те, що заявник знала про існування оскаржуваної ухвали та її зміст, однак вводить в оману суд апеляційної інстанції щодо її необізнаності понад чотири роки, посилаючись у заяві як на підставу поновлення строку на неотримання нею оскаржуваної ухвали.

Крім того, відповідно до частини статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Заявниця була присутня в судовому засіданні 06 листопада 2015 року, при цьому вона не посилається на те, що суд її не повідомляв про розгляд справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Отже, заявлені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до статті 358 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 358 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Визнати неповажними зазначені позивачем ОСОБА_1 підстави поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Жмеринська станція швидкої медичної допомоги» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий