Провадження № 2/761/1149/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Архипову І.Р.

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Шишковського М.Б . , Фадєєва А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями ? Слобожанська будівельна Кераміка ? про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ ? СБК ?, з послідуючими уточненнями, в якому просив: стягнути з ПрАТ ? СБК ? на його користь заборгованість по заробітній платі за січень 2018 року у розмірі 7 808, 24 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 17 лютого 2018 року по 23 серпня 2019 року у розмірі 365 035, 22 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 18 грудня 2006 року по 16 лютого 2018 року він працював у відповідача ( ПрАТ ? СБК ? ) на посаді начальника відділу фінансово - економічної безпеки. 16 лютого 2018 року був звільнений з займаної посади за угодою сторін, відповідно до ст. 36 КЗпП України. Однак, ОСОБА_4 вважає, що на день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі, яка є частиною заробітку за 8 робочих днів у січні 2018 року у розмірі 7 808, 25 грн. Оскільки, розрахунок (виплата) по заробітній платі за січень 2018 року не проведено у повному обсязі та своєчасно, а тому з відповідача на його ( ОСОБА_4 ) користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 17 лютого 2019 року по 23 серпня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, надавши письмовий відзив та посилаючись на те, що посилання позивача, викладені у позовній заяві є необґрунтованими, позовна заява не містить належних, достатніх та достовірних доказів, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню. В заперечення позовних вимог, представники відповідача зазначили, що заборгованість по виплаті ОСОБА_4 заробітної плати за 8 робочих днів за січень 2018 року відсутня. Зазначений період часу позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати. При звільненні ОСОБА_4 , товариством було проведено повний розрахунок, а тому, вина товариства в несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача відсутня.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом, зокрема ст.47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що Наказом № 118/к від 18 грудня 20006 ОСОБА_4 прийнято на посаду фахівця з фінансово - економічної безпеки ПрАТ ? СБК ?.

Наказом №106/п від 01 вересня 2008 року ОСОБА_4 переведено на посаду провідного фахівця з фінансово - економічної безпеки.

Наказом №1711-ОС від 01 березня 2011 року ОСОБА_4 переведено на посаду начальника відділу фінансово - економічної безпеки.

Наказом №41/1-ОС від 27 червня 2012 року ОСОБА_4 , начальнику відділу фінансово - економічної безпеки, за згодою, з 01 липня 2012 року, встановлено 8-годинний робочий день з графіком роботи з понеділка по п?ятницю з 09-00 до 18-00 годин, вихідні субота, неділя, оплатою праці згідно штатного розпису ( підстава - заява ОСОБА_4 від 27 червня 2012 року ).

Наказом №11-ОС від 16 лютого 2018 року ОСОБА_4 звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України ( а.с.8-9 ).

Представник позивача в судовому засіданні наголошував, що ОСОБА_4 заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати від 29 грудня 2018 року в період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року не писав, відповідно і не був ознайомлений з наказами про надання такої відпустки.

Однак, зазначені твердження суд не приймає до уваги, так як, з боку ОСОБА_4 суду не було надано доказів, які б свідчили, що у вищезазначений час ним виконувались покладені на нього трудові обов?язки. Як зазначали представники відповідача, до одних із обов?язків ОСОБА_4 , як керівника філії входило складання та подання табелю робочого часу філії товариства ? СБК - Транс ?, однак, дані документи на товаристві взагалі відсутні починаючи з грудня 2017 року по лютий 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.84 КЗпП України, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

29 грудня 2017 року ОСОБА_4 було подано заяву на ім?я генерального директора ПрАТ ? СБК ? про надання йому ( ОСОБА_4 ) відпустки без збереження заробітної плати з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року, у зв?язку з сімейними обставинами ( а.с.34 ).

Доказів, щодо не написання вищезазначеної заяви від 29 грудня 2017 року саме ОСОБА_4 , останнім суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи.

Згідно Наказу № 292 В ( розпорядження ) про надання відпустки, ОСОБА_4 було надано відпустку на 4 календарних дні в період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року без збереження заробітної плати ( а.с.35 ).

Наказом № 293 В ( розпорядження ) про надання відпустки, ОСОБА_4 було надано відпустку на 4 календарних дні в період часу з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року без збереження заробітної плати ( а.с.36).

В підтвердження відсутності ОСОБА_4 на робочому місці в період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року стороною відповідача суду було надано: копії табелів використання робочого часу за грудень 2017 року, січень - лютий 2018 року із яких вбачається, що в січні 2018 року ОСОБА_4 протабельовано з 02 січня 2018 року по 12 січня 2018 року включно, як перебуваючого у відпустці без збереження заробітної плати з дозволу адміністрації ( а.с.90-92 ).

Крім того, відсутність ОСОБА_4 на робочому місці в оспорюваний період підтверджується відомостями з системи контролю доступу ( фіксації входу/виходу з центрального офісу ПрАТ ? СБК ? ) щодо ОСОБА_4 за січень 2018 року де відсутня інформація про вхід та вихід останнього починаючи з 02 січня 2018 року по 12 січня 2018 року включно. Першою датою входу ОСОБА_4 до товариства відображено 15 січня 2018 року, що також співпадає з графіком обліку робочого часу за 2018 рік ( а.с.102-103 ).

Що стосується тверджень представника позивача в тім, що відомості системи контролю доступу до приміщення ПрАТ ? СБК ? не можуть бути прийняті, як належний доказ, оскільки відсутній наказ про введення такої електронної системи в дію на товаристві, а також, відсутні докази того, що ОСОБА_4 , особисто, під підпис, був ознайомлений про введення в дію системи контролю входу та виходу судом не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Як зазначали в судовому засіданні представники відповідача, саме ОСОБА_4 , як начальник відділу фінансово - економічної безпеки, здійснював контроль за встановленням системи контролю доступу та її прийняттям після встановлення, про що свідчать акт здачі - приймання робіт ( надання послуг ) № ВР - 160702/2/7 від 05 липня 2016 року та видаткова накладна № ВН - 160702/2 від 05 липня 2016 року ( наявний підпис ОСОБА_4 ) ( а.с.97-98 ).

Крім того, в підтвердження введення вищезазначеної системи в дію, з боку відповідача суду також було надано лист, який було направлено ОСОБА_4 , як начальником відділу відділу фінансово - економічної безпеки ПрАТ ? СБК ?, працівникам ПрАТ ? СБК ? для ознайомлення та яким повідомлено про введення в дію системи пропускного режиму та порядку доступу до офісу. В якому також наголошено, що облік робочого часу працівників буде здійснюватися відповідно по першій реєстрації працівника компанії на вхід та останньої реєстрації на вихід з офісу, з послідуючим табелюванням та нарахуванням заробітної плати (а.с.95-96 ).

Відповідальним за введення в роботу системи контролю та за її роботу, а також, за доведення до відома працівників про початок роботи системи контролю та ознайомлення їх під підпис був саме ОСОБА_4 .

Представники відповідача в судовому засіданні наголошували, що ОСОБА_4 мав доступ до документації та після його звільнення зникли оригінали певних документів, як то: посадова інструкція начальника відділу - економічної безпеки товариства з підписом ОСОБА_4 ; заява ОСОБА_4 від 29 грудня 2017 року; Наказ № 292В від 29 грудня 2017 року про відпустку; Наказ № 293В від 29 грудня 2017 року про відпустку; документи, якими підтверджується введення електронної прохідної системи товариства ( наказ ) з підписом ОСОБА_4 ; наказ про прийняття ОСОБА_4 керівником філії товариства ? СБК ? Транс ?; штатний розпис філії товариства ? СБК ? Транс ? за період грудень 2017 року - лютий 2018 року, про що свідчать службова записка від 24 січня 2020 року, доповідна записка від 30 січня 2020 року, Наказ №04 від 05 лютого 2020 року та акт від 11 лютого 2020 року №1 про нестачу документів у ПрАТ ? СБК ?.

На спростування вищезазначених відомостей позивачем суду не було надано жодного доказу, як і не було їх встановлено під час розгляду справи.

Твердження представника позивача в тім, що ОСОБА_4 перебував в оспорюваний період часу на своєму робочому місці за місцезнаходженням філії також судом не приймаються до уваги з наступних підстав.

Позивачем суду не було надано наказу про закріплення за ним основного робочого місця чи, як додаткового робочого місця саме за місцезнаходженням філії товариства ? СБК ? Транс ?, а не за місцезнаходженням офісу ПрАТ ? СБК ?. Також не було надано доказів, які б свідчили про виконання ним своїх трудових обов`язків у зазначений період часу ( 02 січня 2018 року по 12 січня 2018 року ) за місцезнаходженням філії, як і не надано табель обліку робочого часу.

В судовому засіданні представники відповідача зазначали, що господарська діяльність філії з дати призначення ОСОБА_4 на посаду і до дня звільнення ОСОБА_4 не велась; філія - це не основне місце роботи ОСОБА_4 ; всі документи, що стосувалися філії знаходились у ОСОБА_4 ..

Також, представники відповідача звертали увагу суду на той факт, що після звільнення ОСОБА_4 жодних претензій щодо неправильного нарахування, а в послідуючому і неповної виплати належних йому сум у зв?язку зі звільненням до відповідача не пред`являв, що на їх думку свідчить про повну обізнаність таких нарахувань та погодження з ними.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що товариством у повному обсязі було проведено повний розрахунок з ОСОБА_4 в день його звільнення щодо усіх належних сум до виплати, в тому числі і за січень 2018 року.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідгно п.20 Постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 ? Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ?, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв?язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред?явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що в день звільнення ОСОБА_4 , товариством у повному обсязі виконано обов`язок щодо виплати належних працівникові сум при звільненні, встановлений статтею 116 КЗпП України.

Аналізуючи вищезазначене, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України, обов?язковою умовою для покладення на товариство ( відповідача ) відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини товариства.

Враховуючи викладене, оскільки, невиплата нарахованої заробітної плати та компенсація за 24 календарних дні щорічної відпустки ОСОБА_5 мало місце саме з вини останньої, як директора та головного бухгалтера товариства, а тому, на відповідача не може бути покладена відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Відповідно ч.3 ст 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин, оскільки, позовні вимоги ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.43 Конституції України, ст. ст.47, 84, 116, 117 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями ? Слобожанська будівельна Кераміка ? ( , місцезнаходження: м. Київ, вул.. Микільсько-Слобідська, 2Б) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду складено 21 лютого 2020 року.

Суддя: