У Х В А Л А

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 352/1055/17

провадження № 61-3697ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів,

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів.

Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку на АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,09 га, наданій позивачу у користування відповідно до наказу Івано-Франківської птахофабрики «Авангард» від 01 червня 1990 року № 72 із внесенням відповідних змін у земельно-шнурову книгу господарства. Згідно з записами у погосподарській книзі Підліської сільської ради у його користуванні знаходиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,09 га, за яку він з 1990 року сплачував податок. Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 1990 року суміжного землекористувача ОСОБА_5 , спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_1 , зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні подвір`ям його будинковолодіння та зобов`язано знести металеву огорожу. У зв`язку з невиконанням вказаного судового рішення складено відповідний акт, ухвалою суду від 07 серпня1991 року зобов`язано ОСОБА_2 за рахунок боржниці знести металеву огорожу. Рішенням Підліської сільської ради народних депутатів від 02 грудня 1993 року присадибну земельну ділянку передано позивачу у власність. З того часу ані межі, ані площа земельної ділянки, ані суміжні землекористувачі не змінились. Рішенням Підліської сільської ради від 24 грудня 2002 року позивачу надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,09 га. Рішенням Підліської сільської ради від 03 липня 2014 року «Про внесення доповнення до рішень сільської ради 1993 року, затвердження списків громадян та розмірів їхніх земельних ділянок» йому передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га в урочищі «Мочіри» для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На замовлення позивача Державне підприємство «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розробив технічну документацію. При проведенні геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки представник суміжного землекористувача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відмовився від підпису акта приймання-передачі межових знаків на зберігання від 08 лютого 2017 року, а інші суміжники ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не з`явились для погодження меж, хоча були належним чином повідомлені. У зв`язку з цим позивач 23 лютого 2017 року звернувся до Підліської сільської ради з письмовою заявою з проханням передати вирішення питання погодження меж земельної ділянки на розгляд узгоджувальної комісії сільської ради. 29 березня 2017 року сільська рада відмовила йому у розгляді клопотання, зіславшись на неіснуючі неточності у технічній документації. Внаслідок цього позивач не може завершити процедуру приватизації наданої йому у власність земельної ділянки, оскільки неможливо сформувати земельну ділянку та внести відомості до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка не відповідає вимогам законодавства, бо не містить підписів суміжних землекористувачів.

Рішенням Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року, з яким погодився суд апеляційної інстанції, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,09 га, на АДРЕСА_1 без підписів суміжних землекористувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що рішеннями Тисменицького районного суду від 18 грудня 1990 року та від 26 травня 2016 року підтверджено обставини щодо законності користування позивачем земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , площею 0,09 га, яка складається з двох ділянок площею 0,0524 га та 0,0318 га, частина земельної ділянки площею 0,0148 га, яку відповідач ОСОБА_1 вважає заїздом до свого господарства, у позивача, як законного землекористувача, у встановленому законом порядку земельна ділянка не вилучалась, а тому позов ОСОБА_2 про визнання за ним права на приватизацію земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів є обґрунтованим.

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тисменицького районного суду від 23 жовтня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підставу касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 349/815/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 441/1694/15-ц.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Витребувати із Тисменицького районного суду Івано-Франківської області цивільну справу № 352/1055/17 за позовом ОСОБА_2 до Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права на приватизацію земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 09 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко