Провадження № 22-ц/802/551/20 Категорія: 70 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що за час шлюбу у них з відповідачем народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами укладено 02 вересня 2007 року і на даний час не розірвано. Позивачка проживає у своїх батьків разом із сином, який перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання неповнолітньої дитини не надає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2 500 грн щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 24 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 320 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду змінити та стягувати з нього в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1400 грн, а також стягнути із позивачки ОСОБА_1 в його користь понесені ним судові витрати у розмірі 1261,20 грн.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Із матеріалів справи убачається, що у сторін по справі позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 є неповнолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Судом також установлено, що батьки дитини проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом зі своє матір`ю - позивачкою в даній справі ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

За положеням статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З врахуванням того, що неповнолітня дитина перебуває на утримані матері та того, що батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн щомісячно.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просив рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити рішення, яким стягувати з нього в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 в розмірі 1400 грн.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дитини, матеріальний стан відповідача, стан його здоров`я, наявність на його утриманні батьків-пенсіонерів та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн.

При цьому відповідач не довів суду, що він не може сплачувати на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі, визначеному судом, а тому на увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначений розмір аліментів на утримання дитини. Обставини, зазначені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Доказів існування інших обставин, що мають істотне значення для врахуванням судом при визначенні розміру аліментів, відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суду

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді