Справа № 573/596/20
Номер провадження 2/573/207/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні зареєстрована його донька ОСОБА_2 , яка фактично не проживає у ній понад 17 років, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не має можливості. Її реєстрація в квартирі порушує його права, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надіслали суду свої пояснення, в яких просять розглянути справу без їх участі. Крім того, зазначили, що відповідач проживала у даній квартирі до 2003 року, після чого взяла шлюб з громадянином Росії та наразі мешкає на території Російської Федерації. Відповідач більше 10 років не з`являлася та території України, не здійснює плату за користування жилим приміщенням та комунальні послуги, а також не несе інші витрати по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, третіх осіб за наявними в справі доказами.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право на житло від 18 серпня 1994 року (а. с. 3-5).

У належній позивачу на праві власності квартирі зареєстрована його донька ОСОБА_2 , відповідач по справі, яка фактично у вказаній квартирі не проживає з 2003 року, що підтверджується поясненнями третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , довідкою депутата Миколаївської селищної ради ОСОБА_5 від 16 березня 2020 року, заявами відповідача про зняття з реєстрації з вказаної вище квартири від 14 листопада 2006 року, 15 червня 2007 року, 19 січня 2015 року, а також довідкою УФМС Росії по Московській області від 27 січня 2007 року про прийняття ОСОБА_2 громадянства Російської Федерації (а. с. 8-9, 14-22).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Аналогічне положення містить і ст. 150 ЖК України.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов`язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням ст. 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником або наймачем квартири, яка належить на праві власності позивачу та третім особам, в квартирі не проживає з 2003 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад сімнадцять років, а тому її необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 840 грн 80 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя