Справа 431/125/20
Провадження 2/431/284/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Старобільський районний суд

Луганської області

у складі: головуючого судді Колядова В.Ю.,

при секретарі Петренко К.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі Старобільського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

В обґрунтування свого позову позивач посилаються на те, що 04 грудня 1996 року позивачі та відповідачка після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали свідоцтво про право на спадщину за законом № 460 , зареєстроване в реєстрі за № 2-2149, згідно якого отримали в рівних частках (1/3) кожний спадкове майно - 55/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель і споруд, розташованого на земельній ділянці, розмір якого буде визначений після видачі державного акту на землю, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала померлому спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Старобільською державною нотаріальною конторою 26.06.1991 року за реєстром № 902 і зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації за № 28/5132.

В період з моменту отримання спадщини позивач ОСОБА_2 використовував квартиру на власний розсуд, проживав та був зареєстрований за адресою вказаної квартири. Позивачка ОСОБА_1 проживала та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею деякий час мешкала також відповідачка ОСОБА_3 В 2018 році позивач встановив пропажу правовстановлюючих документів на квартиру. Довго шукав їх. Звертатися до правоохоронних органів в м. Старобільську не було сенсу тому, що в поліції йому усно роз`яснили про необхідність в такому випадку звернутися до суду.

Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом складено і нотаріально посвідчено у трьох примірниках, один з яких призначається для зберігання у нотаріальному архіві Луганської області, другий в БТІ, а третій, викладений на бланку нотаріальних документів, для спадкоємців.

Але, ні позивачі, ні відповідачка не зверталися до нотаріального архіву Луганської області за видачою дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом тому, що архів знаходиться в м. Луганську, який перебуває на території, непідконтрольній державі Україна.

Таким чином, позивачі були вимушені звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивачів ОСОБА_1., ОСОБА_2. - ОСОБА_5. не з`явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі та без участі позивачів. Позовні вимоги позивачів підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від неї не надійшла заява про відкладення розгляду справи, клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідачки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 460, зареєстроване в реєстрі за № 2-2149 позивачі та відповідачка після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали в рівних частках (1/3) кожний спадкове майно - 55/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель і споруд, розташованого на земельній ділянці, розмір якого буде визначений після видачі державного акту на землю, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала померлому спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Старобільською державною нотаріальною конторою 26.06.1991 року за реєстром № 902 і зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації за № 28/5132.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що з моменту отримання спадщини позивач ОСОБА_2 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та користувався вказаною квартирою на власний розсуд.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту та копією домової книги.

Відповідачка ОСОБА_3 також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією домової книги та відповіді щодо реєстрації фізичної особи.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов до суду про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право.

Право власності позивачів підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 460, зареєстроване в реєстрі за № 2-2149, яка завірена належним чином районним бюро технічної інвентаризації Старобільського району Луганської області. Оригінал вказаного свідоцтва у позивачів відсутній.

Дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом № 460, зареєстроване в реєстрі за № 2-2149 позивачі не отримали, у зв`язку з тим, що вказане свідоцтво передано на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться в м. Луганськ на території, непідконтрольній державі Україна.

Згідно відповіді в.о. завідувача Старобільської державної нотаріальної контори А.Ковальова № 84/01-16 від 17.04.2020 року, вбачається, що в Старобільській державній нотаріальній конторі зберігаються документи, починаючи з 2001 року. Всі інші документи, зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Старобільською державною нотаріальною конторою Луганської області від 04 грудня 1996 року за реєстр. № 2-2149 після смерті ОСОБА_4 , були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, архівний фонд і всі справи якого знаходяться в м. Луганськ, на тимчасово окупованій території, яка непідконтрольна Україні. На сьогоднішній день надати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, не можливо.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів про визнання права власності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 80, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності- задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Колядов