Справа № 487/4551/18
Провадження № 2-с/487/22/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 26.07.2018 року по цивільній справі №487/4551/18 за заявою Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій,-

ВСТАНОВИВ :

28.04.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій вона просила поновити пропущений строк на подання заяви про скасування судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 26.07.2018 року; скасувати судовий наказ, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва 26.07.2018 року по цивільній справі №487/4551/18 (провадження 2-н/487/853/18) за заявою Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Вимоги заяви обґрунтувала тим, що з 11.12.2013 року вона не є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 10.10.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.12.2013 року про визнання право власності на вказану квартиру за її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , у зв`язку з чим стягнення з неї заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій є неправомірним. Разом з тим, зазначила, оскільки з тексту судового наказу неможливо встановити період, за який стягувалась заборгованість, то стягувачем перевищено строк позовної давності у три роки з моменту виникнення права вимоги щодо стягнення заборгованість, яка могла виникнути за період до 11.12.2013 року.

Крім того, ОСОБА_1 просила суд поновити їй пропущений строк на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу посилаючись на те, що копію судового наказу від 26.07.2018 року вона не отримувала, а про його існування дізналась внаслідок арешту її карткового рахунку державним виконавцем, коли здійснювала платіж через термінал в продовольчому магазині 10.04.2020 року. Копію зазначеного наказу вона отримала 14.04.2020 року із загальнодоступного ресурсу «Єдиний державний реєстр судових рішень» та цього ж дня звернулась через засоби поштового зв`язку із заявою про скасування судового наказу, в межах п`ятнадцятиденного терміну, тому вважає, що існують підстави для поновлення їй пропущеного строку на звернення до суду.

Судддя, дослідивши подану заяву та додані до неї документи, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. 4,5 ч.1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування наказу подається в суд у письмовій формі. До заяви про скасування судового наказу додаються: клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого ч.1 цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_1 дізналась про існування судового наказу від 26.07.2018 року лише 10.04.2020 року, а із заявою про його скасування звернулась 14.04.2020 року, тобто в межах строку, встановленого ст.170 ЦПК України, суд приходить до переконання, що існують усі підстави для поновлення їй пропущеного строку на звернення до суду з заявою про скасування судового наказу.

Як встановлено судом, відповідно до заяви стягувача про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ,сума заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій нарахована за період з 01.09.2011 року по 30.04.2018 року.

Наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.07.2018 року, виданого за заявою ЖКП ММР «Бриз» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 12273,87 грн. та судовий збір у розмірі 176,20 грн..

Згідно з копією рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11.12.2013 року квартиру АДРЕСА_1 визнано особистою власністю ОСОБА_2 ..

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно він зобов`язаний здійснювати витрати на управління, утримання та збереження такого майна.

Згідно до ст.11 ЦК України, зобов`язання виникають з дій осіб, які породжують цивільні права та обов`язки. Обов`язок сплатити вартість послуг за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій випливає з самого факту користування цими послугами.

Таким чином, за період нарахування заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 11.12.2013 року заявниця не була власником вищезазначеної квартири, а отже стягнення з неї нарахованої за період з 11.12.2013 року по 30.04.2018 року заборгованості є неправомірним.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями статті 257 передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п.13 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК) ( 1618-15 ), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 р."Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження "наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК) (1618-15), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (435-15) (далі - ЦК)). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Частиною 3 статті 171 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

З огляду на наведене, враховуючи, що заявник з 11.12.2013 року не є власницею квартири, вимоги стягувача заявлені із перевищенням строку позовної давності щодо заборгованості за період з 01.09.2011 року по 11.12.2013 року, неможливість надання належної оцінки судом даним обставинам в межах наказного провадження, суд приходить до висновку про наявність між сторонами спору про право, який має вирішуватися в межах позовного провадження, а тому заява про скасування судового наказу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 171,444 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу - задовольнити.

Судовий наказ від 26.07.2018 року по цивільній справі №487/4551/18 (провадження 2-н/487/853/18) за заявою Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Бриз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 12273,87 грн. та судового збору в розмірі 176,20 грн. - скасувати.

Роз`яснити, що заявник (стягувач) має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В.Боброва