Справа №366/239/20
Провадження № 2/366/226/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 травня 2020 року смт. Іванків

Іваннківський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Слободян Н.П.,

секретаря судових засідань Мартовицької Н.Є.,

позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванків у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є її колишньою невісткою. У 2009 році, після одруження із сином позивачки, відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована у зазначеному вище будинку. У 2013 році син позивачки розлучився із відповідачкою, і з 2015 року відповідачка не проживає у цьому будинку: не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, її особистих речей у будинку немає, вона ним зовсім не цікавиться. Позивачка вважає, що відповідачка не проживає у домоволодінні без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому втратила право на користування ним, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Позивачка у судове засідання не з"явилась, про дату та час судового засідання повідомлена. До канцелярії суду подала заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати без її участі.

Відповідачка у в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася завчасно і належним чином, шляхом надсилання судових повісток за місцем постійного проживання, поштові повідомлення повернулись із відміткою про отримання відповідачкою особисто. Про причини неявки суд не повідомила, заяви про слухання справи в її відсутність суду не подавала, як і відзив на позов.

За згодою позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши надані докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 29.08.1994.

У житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, її син ОСОБА_3 , онуки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Варівською сільською радою Іванківського району Київської області за № 13 від 24.01.2020.

Судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 у з квітня 2015 року не проживає у будинку АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджено актами обстеження фактичного проживання від 16.07.2018, 20.06.2019, 24.01.2020, складеними комісією у складі сільського голови, депутата сільської ради та сусіда ОСОБА_7 .

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що вона не може належним чином здійснювати своє право власності і розпоряджатися належним їй майном, так як в цьому житлі залишається зареєстрованою відповідачка, яка там не проживає з квітня 2015 року. Відповідно до інформації Варівської сільської ради від 19.02.2020 відповідачка ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Об`єкт права власності (домоволодіння) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ньому регулюється нормами Житлового кодексу України.

Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Громадяни, які мають у приватній власності домоволодіння, мають право користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Проживання та реєстрація сторонніх осіб в житловому будинку є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Підстави позбавлення члена сім"ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Ч.2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідачки такою, що втратила право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди її інтересам та не порушить її права: спірне житло не є власністю відповідачки та належить в цілому на праві приватної власності позивачу.

Судом встановлено, що понад установлений законом строк відповідачка у спірному житлі не мешкає, особистих речей у житлі не має, участі у витратах по утриманню житла не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні житлом їй ніхто не чинив, з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку не зверталася.

Такими чином, враховуючи встановлені судом обставини, що свідчать про те, що відповідачка не проживає у спірному житлі понад установлений законом строк, та, беручи до уваги те, що протилежне належними (в розумінні ЦПК України) доказами відповідачем не доведено, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір на суму 840 грн. 80 коп.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення через Іванківський районний суд Київської області (05.05.2020).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.П.Слободян