Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 381/4086/16-ц

провадження № 61-44177св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дідівщинська сільська рада Фастівського району Київської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у складі суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку.

Позов обґрунтований тим, щоІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно. Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги є вона як його дочка та відповідач ОСОБА_2 за правом представлення після смерті дружини спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, але на частину спадкового майна, а що стосується іншої частини житлового будинку, то відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно.

Позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів на це спадкове майно, чим порушив права позивача на спадщину.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено.

Скасувавши рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що визнавши право власності на спадкове майно частки житлового будинку АДРЕСА_1 лише за ОСОБА_1 суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, не врахував, що в цьому ж майні є частка, що належить ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, просила скасувати оскаржувану постанову, залишити в силі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

20 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження від 13 квітня 2020 року № 1022/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанціїпорушив норму матеріального права, зазначивши, що право власності на спірну частину будинку спадкодавця ОСОБА_3 (померлого батька) не виникло за життя, оскільки останній усупереч вимогам частини другої статті 331 ЦК України не зареєстрував своє право власності за життя, а тому частка жилого будинку не є предметом цього спору та вона не увійшла до спадкової маси.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що представник відповідача у суді першої інстанції визнав позовні вимоги, просив позов задовольнити, проте, не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що права ОСОБА_2 порушено та вона має праву на частку у спадковому майні.

ОСОБА_2 не мала право на спадкування спірної частини будинку, оскільки на спірну частину будинку у спадкодавця за життя не виникло право валсності.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у вересні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, до складу якої зокрема увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Перепелицею Ж. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 34505.

Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавцяє позивач як дочка померлого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про її народження та ОСОБА_6 як дружина спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2013 року.

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і відповідно до статті 1276 ЦК України право на спадкування перейшло до її матері - спадкоємця за законом ОСОБА_2 - відповідача у справі.

12 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відповідно до якої було заведено спадкову справу № 318/2016.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у матеріалах справи є заява ОСОБА_2 від 21 січня 2016 року про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за реєстровим № 72, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гандурською Н. І. Вказана заява була подана за місцем відкриття спадщини та приєднана до матеріалів спадкової справи № 318/2016.

На заяву ОСОБА_1 нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 вересня 2016 року на спадкове майно - 1/100 частини квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки КП «Фастівське БТІ» № 971 від 21 липня 2016 року згідно з архівними даними бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності: 1/2 частини за ОСОБА_3 та 1/2 частини належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 згідно з рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року.

Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів на це спадкове майно.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є позивач як дочка померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як дружина спадкодавця.

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 1276 ЦК України право на спадкування перейшло до її матері - спадкоємця за законом ОСОБА_2 - відповідача у справі.

Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності: 1/2 частини за ОСОБА_8 та 1/2 частини належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 .

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини справи, дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_2 також є спадкоємцем спірної частини будинку, як спадкоємець подала заяву про прийняття спадщини після смерті дочки ОСОБА_4 , разом з позивачем спадкує майно в рівних частинах, а саме по 1/4 частині будинку АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги, що представник відповідача в суді першої інстанції визнав позовні вимоги та просив позов задовольнити, проте ОСОБА_2 , не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 174 ЦПК України 2004 року позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Верховний Суд виходить з того, що визнання позову відповідачем спрямоване на закінчення процесу шляхом ухвалення сприятливого для позивача судового рішення.

Згідно з матеріалами справи у судових засіданнях у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 участі не брала.

Згідно із змістом довіреності, виданої ОСОБА_2. ОСОБА_9. , (а. с. 7) пердставник має право визнати позов повністю або частково. У судовосму засіданні 06 грудня 2016 року представник відповідача просив позов задовольнити.

Апеляційну скаргу в інтересах відповідача ОСОБА_2 подано адвокатом Костенко О. А., в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_2 особисто участі у судовому засіданні не брала, є спадкоємцем, має право на частку у спадковому майні, тому визнання позову її представником у суді першої інстанції суперечить вимогам закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 про визнання позовних вимог чи їх заперечення, є лише заява представника ОСОБА_2 , який дійсно не заперечував проти задоволення позову, дійшов висновку, що визнання позову представником відповідача суперечить вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin andOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів у справі, не спростовують мотиви та висновки суду апеляційної інстанції, який з урахуванням підстав позову дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак