Постанова

Іменем України

29 квітня 2020року

м. Київ

справа № 757/53159/16-ц

провадження № 61-45236св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Татьяна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Татьяна» (далі - ТОВ «Татьяна»), про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у листопаді 2011 року він як, співзасновник ТОВ «Татьяна» дізнався, що без відома та без згоди співзасновників товариства, між ТОВ «Татьяна» та ПАТ «ПУМБ» укладений кредитний договір від 13 грудня 2007 року № 05-648/07. У зв`язку з простроченою кредитною заборгованістю, звернуто стягнення на предмет іпотеки. Нерухоме майно ТОВ «Татьяна» продано з прилюдних торгів, переможцем яких стало ТОВ «Об`єднана картонна фабрика». З приводу вчинення вказаних протиправних дій відкрито кримінальне провадження за частиною другою статті 366 КК України. Із метою повернення незаконно вибутого із власності ТОВ «Татьяна» нерухомого майна, 20 квітня 2012 року між ним та ПАТ «ПУМБ» укладений договір № 05-475/08 зі змінами та доповненнями, за умовами якого, він поручився перед банком за кредитне зобов`язання ТОВ «Татьяна» у сумі 3 399 491,55 грн. 01 червня 2012 року він повністю особисто виконав кредитне зобов`язання ТОВ «Татьяна» перед банком у сумі 3 399 491,55 грн та сплатив на користь ТОВ «Об`єднана картонна фабрика» кошти у сумі 850 172,00 грн як компенсацію частини коштів, сплачених на придбання майна з прилюдних торгів. У межах кримінального провадження, встановлено, що злочин вчинено ОСОБА_2 . Так, відповідач, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Татьяна», підробив протоколи загальних зборів учасників товариства, на підставі яких отримав кредит за договором від 13 грудня 2007 року № 05-648/07 у ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 2 200 000,00 грн. У зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, 27 жовтня 2014 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Судовим рішенням встановлено вину у вчиненні дій, передбачених частиною першою статті 366 КК України та звільнено від відповідальності за нереабілітуючих підстав. Вважає, що у результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, він зазнав збитків у загальній сумі 4 249 613,55 грн (3 399 491,55 грн - погашення боргу перед банком та 850 122,00 грн - кошти, що сплачені на користь ТОВ «Об`єднана картонна фабрика», які не були повернені.

Посилаючись на викладене, позивач просивстягнути з ОСОБА_2 на його користь 4 249 613,55 грн у відшкодування шкоди, що завдана правопорушенням.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 4 249 613,55 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 здійснено розкрадення отриманих кредитних коштів та відсутнє судове рішення, яке б підтверджувало факт здійснення ОСОБА_2 розкрадання у ТОВ «Тетьяна», крім того, позивачем не доведення обставини у розумінні статті 22 ЦК України понесених ним збитків, а ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 366 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не підтверджує вказаних обставин. При цьому, позивач, як поручитель за зобов`язаннями ТОВ «Тетьяна», не позбавлений можливості відшкодувати понесені ним витрати з Т ОВ «Тетьяна », а також отримати надану товариству поворотну фінансову допомогу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Фаловської І. М . від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

22 листопада 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що збільшення у кількості та вартості основних засобів ТОВ «Татьяна» за рахунок суми кредиту в розмірі 2 200 000,00 грн не відбулося, вартість рухомого майна ТОВ «Татьяна» становила лише 232 000,00 грн, кредитні кошти не були використані у господарській діяльності товариства, жодного рухомого чи нерухомого майна не набуто на користь ТОВ «Татьяна», основні засоби товариства не збільшено за рахунок кредитних коштів. Кредит, заборгованість за ним, а отже, і настання обов`язку поручителя погасити таку кредитну заборгованість виникли у результаті неправомірних дій відповідача. Орган досудового розслідування підтвердив, що позивачу спричинено матеріальні збитки у результаті дій відповідача, це є належним доказом, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог. Позивач є потерпілим та має право на відшкодування шкоди, що завдана в результаті незаконних дій відповідача.

У листопаді 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу, згідно з яким у судовому засіданні, шляхом ретельного розгляду всіх документів та фактів у цій справі, позивач був змушений визнати той факт, що перший транш кредиту у розмірі 900 000,00 грн отриманий ТОВ «Тетяна» за згодою всіх засновників ( ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ). Про які тоді 2 200 000,00 грн йдеться!? Вина відповідача встановлена тільки у підробці документів (протоколів про збільшення суми кредитування на 1,3 млн), а не в розтраті чи присвоєнні отриманих коштів.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Встановлені судами обставини

05 травня 2006 року рішенням зборів засновників, ОСОБА_2 призначено на посаду директора ТОВ «Тетяна».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою суду встановлено, що 05 травня 2006 року ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Тетяна», здійснював організаційно-розпорядчі та фінансово-господарські функції та згідно з приміткою № 1 до статті 364 КК України, є службовою особою. 13 грудня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банку» в особі ОСОБА_8 та ТОВ «Тетяна» в особі ОСОБА_2, який діяв на підставі статуту та рішення зборів учасників ТОВ «Тетяна» (протокол від 09 листопада 2007 року), укладений кредитний договір № 05-648/07 на суму 900 000,00 грн. Заставним майном за вказаним договором виступив майновий комплекс - пансіонат « Тетяна », оціночною вартістю 2 000 000,00 грн (іпотечний договір від 13 грудня 2007 року № 3214).

У суді апеляційної інстанції сторони визнали, що учасники ТОВ «Татьяна» надавали згоду на отримання кредитних коштів у сумі 900 000,00 грн.

Проте у вересні 2008 році між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ТОВ «Тетяна» в особі ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, за завідомо недостовірними відомостями в офіційних документах, а саме протоколах загальних зборів ТОВ «Татьяна», у результаті чого суму кредиту збільшено на 1 300 000,00 грн (всього 2 200 000,00 грн).

У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань ТОВ «Татьяна» перед банком за кредитним договором № 05-648/07, у рахунок загального боргу за кредитом у сумі 2 783 302,76 грн звернуто стягнення на нежитлову будівлю пансіонату ТОВ «Татьяна», продано майно на прилюдних торгах на користь ТОВ «Об`єднана картонна фабрика» за 3 650 000,00 грн.

Згідно з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26 січня 2012 року визнано оцінку майна, визначену у звіті про вартість майна будівель комплексу пансіонату «Татьяна» станом на 01 серпня 2011 року, виготовлену ТОВ «Експертно-консалтинговий центр», недійсним. Визнано аукціон із реалізації нерухомого майна, проведений 21 жовтня 2011 року ПП «Спеціалізованим підприємством юстиція» в особі Миколаївської філії ПП «Спеціалізованим підприємством юстиція» недійсним у частині продажу лоту № 33 - будівель комплексу пансіонату «Татьяна». Скасовано протокол проведення аукціону від 21 жовтня 2011 року № 11/333/11і-33 у частині лоту № 33 - будівель комплексу пансіонату «Татьяна». Скасовано акт державного виконавця ВДВС ГУЮ у Миколаївській області про реалізацію будівель комплексу пансіонату «Татьяна».

Із метою погашення кредитного зобов`язання та повернення у власність ТОВ «Татьяна» нерухомого майна, ОСОБА_1 20 квітня 2012 року уклав із ПАТ «Перший Український Міжнародний банку» договір поруки № 05-475/08.

01 червня 2012 року ОСОБА_1 погасив кредитний борг перед банком у сумі 3 399 491,55 грн.

Крім того, 05 червня 2012 року ТОВ «Татьяна» через ОСОБА_1 із метою викупу нерухомого майна сплачено на користь ТОВ «Об`єднана картонна фабрика» кошти у сумі 850 122,00 грн у якості компенсації частини коштів, які сплачені за придбання майна з прилюдних торгів шляхом надання позивачем поворотної фінансової допомоги ТОВ «Татьяна» і не повернена позивачеві.

Відповідно до довідки, ТОВ «Татьяна» не повернула ОСОБА_1 отриману фінансову допомогу.

На виконання кредитного зобов`язання, яке виникло через дії відповідача, позивачем сплачені кошти у розмірі 4 249 613,55 грн.

Згідно з випискою по особовому рахунку ТОВ «Тетьяна», 13 грудня 2007 року на рахунок товариства перераховано кредитні кошти у розмірі 900 000,00 грн, які цього ж дня перераховані за оплату будівельних матеріалів та ремонтних робіт згідно з договором від 13 грудня 2007 року № 124. Також, згідно з цією випискою, на рахунок ТОВ «Тетьяна» перераховувались кредитні кошти, які надалі перераховувались за техніку, меблі та ін.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний С уд не встановив.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що грошові кошти у сумі 900 000,00 грн отримані за кредитним договором на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Тетяна» (протокол від 09 листопада 2007 року), а інша частина грошових коштів отримана від ЗАТ «ПУМБ» на підставі завідомо недостовірними документами, що виготовлені ОСОБА_2 ., - протоколах загальних зборів учасників ТОВ «Тетяна» від 29 серпня 2008 року та від 30 січня 2009 року, згідно з якими, учасники товариства ОСОБА_7 та ОСОБА_1 надали ОСОБА_2 , в особі директора товариства, повноваження на підписання від імені товариства додаткової угоди до кредитного договору від 13 грудня 2007 року № 05-648/07 щодо збільшення суми кредиту та укладення товариством із банком договору про внесення змін в іпотечний договір від 13 грудня 2007 року № 3214, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року, якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не становлено присвоєння (розкрадання) особисто ОСОБА_2 отриманих від банку за підробленими документами грошових коштів.

Ухвалою суду встановлено лише факт виготовлення ОСОБА_2 протоколів загальних зборів, проте присвоєння цих коштів особисто відповідачем, судовим рішенням не встановлювалося, тобто відсутні докази того, що грошові кошти, отримані у результаті внесення змін до кредитного договору та договору іпотеки, так і не були отримані ТОВ «Татьяна», а отже, відсутній склад правопорушення, необхідний для відшкодування шкоди.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що збільшення у кількості та вартості основних засобів ТОВ «Татьяна» за рахунок суми кредиту в розмірі 2 200 000,00 грн не відбулося, вартість рухомого майна ТОВ «Татьяна» становила лише 232 000,00 грн, кредитні кошти не були використані у господарській діяльності товариства, жодного рухомого чи нерухомого майна не набуто на користь ТОВ «Татьяна», основні засоби товариства не збільшено за рахунок кредитних коштів, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, адже у матеріалах справи відсутні докази того, що надані ЗАТ «ПУМБ» кредитні кошти не надходили на рахунок ТОВ «Татьяна».

При цьому, як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, для повернення сплачених позивачем коштів у рахунок погашення заборгованості ТОВ «Татьяна» за кредитним договором, передбачений інший правовий механізм.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик