Постанова

Іменем України

07 травня 2020 року

м. Київ

справа № 404/10441/14-ц

провадження № 61-38013св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, у складі судді Галагана О. В., від 13 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Письменного О. А., від 03 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він 17 грудня 2013 року оформив з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач шляхом обману знижав ціну домоволодіння за допомогою підставних покупців. Крім цього, продаж будинку за меншу суму, а саме за 144 600, 00 грн, був його помилкою, вчиненою через низку причин, зокрема потреба у коштах на лікування онука. Стверджував, що він не усвідомлював у повному обсязі значення своїх дій. Через змову із сусідами та незнайомими йому особами відповідач зменшив вартість домоволодіння, що призвело до пошкодження фундаменту будинку, інших руйнувань.

В договорі купівлі-продажу датою звільнення будинку було зазначено 01 лютого 2014 року, однак відповідач 02 січня 2014 року, погрожуючи йому фізичною силою, примушував залишити будинок. ОСОБА_1 вказав, що 30 січня 2014 року він дозволив відповідачу завезти свої меблі та майно до будинку. Під час завезення майна ОСОБА_2 вчинив сварку з ним та принижував його.

Крім цього, позивач стверджував, що домовився з відповідачем про те, що залишить на деякий час у будинку своє майно, а пізніше його забере, але при спробі забрати свої речі в телефонній розмові дізнався, що відповідач не пустить його у двір, при цьому він висловлювався нецензурною лайкою. З приводу зазначеного інциденту звертався до правоохоронних органів.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати договір купівлі-продажу від 17 грудня 2013 року недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоспірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладений сторонами, які своїми підписами засвідчили, що перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті, діяли добровільно, без будь-якого примусу, як фізичного так і морального, розуміли значення своїх дій, були попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема щодо недійсності правочину). Вказаний договір був підписаний позивачем без будь-яких застережень чи зауважень.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, обставини, на які позивач посилається як на підставу недійсності оспорюваного ним договору купівлі-продажу житлового будинку, не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладений сторонами у справі, їм було роз`яснено нотаріусом. Підписуючи власноруч договір, подавець та покупець стверджували, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного, не є зловмисним і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки. Сторони засвідчили, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин, і вартість відчужуваного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями не є нижчою від ринкової вартості (пункт 4.1 договору).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при вирішенні спору не надано належної оцінки кримінальному провадженню, в якому проводиться досудове розслідування, не зупинено провадження у цій справі. ОСОБА_1 вказує, що належний позивачу будинок з господарсько-побутовими будівлями було відчужено шляхом обману за заниженою вартістю, не було враховано вартість земельної ділянки, на якій він розташований, а також фактичну площу будинку. Окрім того, у будинку залишилися його речі. Встановлені обставини справи підтверджують, що оспорюваний правочин вчинено шляхом обману, нотаріус без оцінки вартості нерухомого майна не мав права посвідчувати договір купівлі-продажу будинковолодіння.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 404/10441/14-ц розподілено судді-доповідачеві.

Петренком О. А. до Верховного Суду подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0009039, клопотання про виклик свідків, а також клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Порушенні заявником клопотання до задоволення не підлягають, виходячи із наступного.

Обов`язок та право суду зупинити провадження у справі визначені у статтях 251, 252 ЦПК України. Клопотання про зупинення провадження у справі на стадії касаційного провадження у зв'язку із проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні є безпідставним, а виклик свідків для надання пояснень на стадії касаційного провадження судом касаційної інстанції не здійснюється.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції врегульована положеннями статті 212 ЦПК України.

Враховуючи положення статті 400 ЦПК України, попередній розгляд справи в суді касаційної інстанції проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень статті 401 ЦПК України, тому клопотання заявника про проведення судового засідання у режимі відеоконференції до задоволення не підлягає.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 грудня 2013 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І. В. та зареєстровано в реєстрі за № 5347.

Згідно пункту 2.1 договору, продаж вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за домовленістю сторін вчинено за 144 600, 00 грн, які отримані продавцем від покупця повністю до підписання цього договору. Зазначену в цьому договорі купівлі-продажу ціну, продавець та покупець вважали прийнятною та вигідною для себе, її розмір повністю їх задовольнив.

Загальна вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, відповідно до відомостей, викладених у звіті про оцінку майна, складеного 30 жовтня 2013 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «МилВі», становить 144 600, 00 грн (пункт 2.3 договору).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2016 року була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: яка була ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , станом на 17 грудня 2013 року, без врахуванням переобладнання, змін екстер`єру та інтер`єру, які відбулися після продажу будинку 17 грудня 2013 року.

Згідно повідомлення ТОВ «Науково-виробниче підприємство УкрСпецБудЕкспертиза» № 313 від 22 грудня 2016 року призначену експертизу неможливо провести у зв`язку з не проведенням оплати вартості призначеної експертизи.

Відповідно до звіту від 30 жовтня 2013 року на проведення незалежної експертної оцінки житлового будинку з надвірними будинками за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ПП «МилВі», вартість вказаного будинку станом на 30 жовтня 2013 року становила 144 600, 00 грн.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , станом на 11 травня 2011 року вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 , могла становити 383 864, 00 грн, що еквівалентно 48 299 дол. США.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів із заявою про те, що відповідач шахрайським шляхом заволодів його речами. Згідно з довідкою, виданою Кіровоградським міським відділом УМВС України в Кіровоградській області, заява ОСОБА_4 зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний номер 0009039 та розпочато досудове розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судового експерта від 23 березня 2018 року за № 1 ринкова вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17 грудня 2013 року могла складати 208 358, 43 грн. Визначення вартості проводилось порівняльним підходом, що ґрунтується на порівнянні об`єкта дослідження з подібними майном. У якості об`єктів порівняння відбиралися приміщення, подібні за своїм місцем розташуванням, функціональним використанням та іншими характеристиками відповідно до даних, які містяться в мережі Інтернет, з даних щодо пропозицій на ринку нерухомості, що містяться у щотижневій газеті «Все про все». Експерт вказав, що оскільки площі земельних ділянок об`єктів порівняння знаходяться в одному діапазоні із досліджуваним будинковолодінням, коригування на загальну площу земельної ділянки будинковолодіння не проводиться.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору купівлі-продажу волевиявлення сторін має бути вільним, спрямоване на добровільне укладення цього правочину.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон застосування її до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору купівлі-продажу.

Подібні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах: від 06 квітня 2016 року № 6-551цс16 та від 21 грудня 2016 року № 6-2766цс16.

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповіднодо статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів, що оспорений правочин було укладено шляхом обману зі сторони відповідача. Встановлено, що цей двосторонній оплатний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони виконали його умови, що свідчить про прийняття обумовлених умов.

У пункті 4.1 договору сторони погодили, що спірний договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин і вартість відчужуваного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями не є нижчою від ринкової вартості.

Враховуючи доводи апеляційної скарги заявника, з метою повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, належної перевірки доводів позивача та заперечень відповідача щодо ринкової вартості домоволодіння на період укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судового експерта від 23 березня 2018 року за № 1 ринкова вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17 грудня 2013 року могла складати 208 358, 43 грн.

Враховуючи те, що дані ринкової вартості аналогічних домоволодінь є відкритими, могли були відомі позивачеві при вчиненні оспорюваного правочину, суди попередніх інстанцій, оцінюючи у сукупності наявні у справі докази, висновок судового експерта, звіти про незалежну оцінку майна, визнали, що вартість нерухомого майна, яке було відчужено позивачем за оспореним договором, не свідчить про наявність підстав для застосування статті 233 чи статті 235 ЦК України.

Спір між сторонами щодо повернення речей позивача не впливає на правильність висновків судів по суті вирішення спору щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним із заявлених позивачем підстав.

Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору. Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович