№ 201/3868/20
провадження 2-о/201/83/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, заінтересована особа Софіївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження особи в певний час,

ВСТАНОВИВ:

Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради 28 квітня 2020 року звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту народження особи в певний час, вимоги заяви не доповнювалися і не уточнювалися. Заявник у своїй заяві посилається на те, що 12 лютого 2020 року до Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР був доставлений труп новонародженої дитини чоловічої статі - ОСОБА_1 . Тіло дитини було виявлене за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина була народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 поза закладом охорони здоров`я, що підтверджується Висновком № 5 від 27 лютого 2020 року про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, складеним Медичною консультаційною комісією Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Дитина народилась живою, проте приблизно через 6 хвилин після народження вона померла, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про перинатальну смерть № 359 від 14 лютого 2020 року.

13 лютого 2020 року Криворізьким міжрайонним відділом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР була проведена судово-медична експертиза трупа, за результатами якої було складено та направлено до слідчого відділу Висновок експерта № 359 від 13 лютого 2020 року. Станом на цей час тіло померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 знаходиться в морзі Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Для організації поховання, згідно з вимогами існуючих нормативно-правових актів, необхідно зареєструвати народження дитини з відповідним присвоєнням їй прізвища, імені та по батькові, а потім провести державну реєстрацію смерті дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Заявник у березні 2020 року звертався до Софіївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про державну реєстрацію народження дитини на підставі підпункту «г» пункту 2 глави 1 розділу III Наказу Міністерства Юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні». Проте Софіївський районний відділ РАЦС своїм листом № 307/20.5-07 від 07 квітня 2020 року повернув вказану заяву без виконання та зазначив, що реєстрація народження. Ситуація, що склалась, не дає заявнику можливості через нездійснення державної реєстрації народження та смерті ОСОБА_1 , який народився та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснити поховання його тіла. Зараз заявнику рекомендовано звернутися з вказаним питанням до суду для встановлення факту народження вказаної особи (дитини) з метою подальшого вирішення вказаних ним питань. Іншим шляхом вирішити вказане неможливо. Заявник просив, надавши відповідні документи, встановити юридичний факт народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, задовольнивши заяву в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Софіївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вимоги заяви визнав, погодився з їх доводами і викладеними в ній обставинами, позицією заявника, не заперечував проти задоволення заяви. В судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, просив справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної заінтересованої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника та заінтересованої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно 12 лютого 2020 року до Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР був доставлений труп новонародженої дитини чоловічої статі - ОСОБА_1 . Тіло дитини було виявлене за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина була народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 поза закладом охорони здоров`я, що підтверджується Висновком № 5 від 27 лютого 2020 року про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, складеним Медичною консультаційною комісією Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Матір`ю дитини була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Дитина народилась живою, проте приблизно через 6 хвилин після народження вона померла, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про перинатальну смерть № 359 від 14 лютого 2020 року. 13 лютого 2020 року Криворізьким міжрайонним відділом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР була проведена судово-медична експертиза трупа, за результатами якої було складено та направлено до слідчого відділу Висновок експерта № 359 від 13 лютого 2020 року.

Станом на тепер тіло померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 знаходиться в морзі Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Для організації поховання, згідно з вимогами існуючих нормативно-правових актів, необхідно зареєструвати народження дитини з відповідним присвоєнням їй прізвища, імені та по батькові, а потім провести державну реєстрацію смерті дитини.

Заявник у березні 2020 року звертався до Софіївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про державну реєстрацію народження дитини на підставі підпункту «г» пункту 2 глави 1 розділу III Наказу Міністерства Юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні». Проте Софіївський районний відділ РАЦС своїм листом № 307/20.5-07 від 07 квітня 2020 року повернув вказану заяву без виконання та зазначив, що реєстрація народження ОСОБА_1 може бути проведена тільки на підставі рішення суду.

Ситуація, що склалась, не дає заявнику можливості через нездійснення державної реєстрації народження та смерті ОСОБА_1 , який народився та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснити поховання його тіла. Зараз заявнику рекомендовано звернутися з вказаним питанням до суду для встановлення факту народження вказаної особи (дитини) з метою подальшого вирішення вказаних ним питань. Іншим шляхом вирішити вказане неможливо. На підтвердження цього факту про народження вказаної дитини є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про поховання і стосунки потрібно довести вказаний юридичний факт і заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення цього юридичного факту.

Суд вважає вимоги заяви підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичного факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом з`ясовано, що 12 лютого 2020 року до Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР був доставлений труп новонародженої дитини чоловічої статі - ОСОБА_1 . Тіло дитини було виявлене за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина була народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 поза закладом охорони здоров`я, що підтверджується Висновком № 5 від 27 лютого 2020 року про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, складеним Медичною консультаційною комісією Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Матір`ю дитини була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина народилась живою, проте приблизно через 6 хвилин після народження вона померла, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про перинатальну смерть № 359 від 14 лютого 2020 року. 13 лютого 2020 року Криворізьким міжрайонним відділом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР була проведена судово-медична експертиза трупа, за результатами якої було складено та направлено до слідчого відділу Висновок експерта № 359 від 13 лютого 2020 року.

Станом на тепер тіло померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 знаходиться в морзі Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР. Для організації поховання, згідно з вимогами існуючих нормативно-правових актів, необхідно зареєструвати народження дитини з відповідним присвоєнням їй прізвища, імені та по батькові, а потім провести державну реєстрацію смерті дитини.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до частини 2 глави 1 розділу III Наказу Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно, до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. З, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливе не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області.

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту народження особи в певний час) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 13, 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 7 Закону України «Про громадянство України», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 257-1, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 12 травня 2020 року.

Суддя -