справа № 462/2596/20
УХВАЛА

08 травня 2020 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 поданої до суду представником ОСОБА_2 щодо дій та бездіяльності державного виконавця,

встановив:

Представник скаржниці Стиранка М.Б. звернувся в суд зі скаргою, в якій просить зобов`язати Залізничний відділ Державної виконавчої служби міста Львів зняти арешт з усього майна належного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за реєстраційним номером обтяжень 9272031.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України.

Відповідно до п.п. 2, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, скарга не містить відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Крім цього, як вбачається зі змісту скарги, представник скаржниці просить зобов`язати ВДВС зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , що був накладений державним виконавцем Драмбян А.С. Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції 30.10.2009 на підставі виконавчого провадження №1082В-8.

Однак, скаржницею (боржником у виконавчому провадженні) чи її представником не додано до скарги постанови державного виконавця про накладення арешту, доказів про те, що вказане виконавче провадження на сьогоднішній день державним виконавцем закрито чи завершено з підстав визначених Законом України «Про виконавче провадження, хоча ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суб`єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби.

Попри такі роз`яснення, представником скаржниці зазначив заінтересованими особами не конкретних виконавців, бездіяльність яких він оскаржує, а відділ державної виконавчої служби.

Також, у скарзі не конкретизовано вимоги скарги, у зв`язку з чим потрібно зазначити, яку саме дію та бездіяльність та якого саме державного виконавця представник скаржниці просить визнати незаконною.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відтак скаржниці чи її представнику необхідно подати копію скарги з додатками відповідно до вимог частини 1 статті 177 ЦПК України, вказавши відомості, визначені п.8 ч.3 ст. 175 зазначеної частини вказаного Кодексу.

Як встановлено в ч.ч.2, 5 ст. 95 ЦК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Також, з матеріалів скарги вбачається, що не дотримано вимог ч.ч. 2, 5 ст. 95 ЦК України, а саме документи, що надані суду разом зі скаргою не скріплені власноручним підписом скаржниці (її представника).

Крім цього, суд звертає увагу представника скаржниці на наступне.

Так, якщо арешт було накладено державним виконавцем в порядку виконання виконавчого провадження, то підставами для зняття арешту державним виконавцем є ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а підставами для зняття арешту судом є ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, якщо скаржниця чи її представник оспорює дії державного виконавця, якими порушені його права і неправомірно не був знятий арешт з його майна державним виконавцем в порядку ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», то тоді слід подати скаргу на дії державного виконавця і визначитися з тим, які дії, рішення він просить визнати неправомірними і якими шляхами слід відновити порушені права.

В разі, якщо представник скаржниці в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» подає позов про звільнення майна з-під арешту, то тоді слід мати на увазі, що відповідачем по справі є стягувач за виконавчим документом, за яким накладений арешт та боржник за цим виконавчим документом, а ВДВС залучається в якості третьої особи. Тобто, суб`єктний склад даних правовідносин підлягає уточненню.

Також, у скарзі не вказано підстави неможливості зняття арешту з майна безпосередньо державним виконавцем, тобто, встановити чи фактично скаржниця звертається з позовною заявою до суду або оскаржує дії державного виконавця під час виконання судового рішення, що в залежності від звернення може розглядатися в порядку цивільного або адміністративного судочинства, - не можливо, оскільки даний документ містить ознаки і скарги і позовної заяви.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Кодексу 2004 року) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (в редакції Кодексу 2004 року), крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Ч.2 ст.30 ЦПК України встановлено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або його основної частини.

Таким чином, скаржниця та/або її представник мали звернутися до суду не зі скаргою, а з позовною заявою про зняття арешту, яка має відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України за підсудністю визначеною ч.2 ст.30 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 259, 260 ЦПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 поданої до суду представником ОСОБА_2 залишити без руху і надати строк для виправлення вказаних недоліків не пізніше п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

Якщо до вказаного часу недоліки не будуть виправлені, то скарга буде вважатися неподаною та її буде повернуто скаржниці.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: