Справа № 203/1362/20
УХВАЛА

06 травня 2020 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, треті особи П`ята Дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярова Н.Г., про продовження строку для прийняття спадщини.

Ухвалою від 23.04.2020 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В наданій заяві позивач ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову просив заборонити приватному нотаріусу Яровій Н.Г. видавати свідоцтва про право на спадщину будь-кому зі спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вже ставив питання про забезпечення його позову шляхом заборони приватному нотаріусу Яровій Н.Г. видавати свідоцтва про право на спадщину будь-кому зі спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 23.04.2020 року в задоволенні вказаної заяви позивачу було відмовлено.

Не оскаржуючи ухвалу від 23.04.2020 року, позивач повторно подав заяву про забезпечення позову у той самий спосіб, посилаючись на те, що не вжиття таких заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе захистити їх в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, а тому існує достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Поряд з цим, як і при постановленні ухвали від 23.04.2020 року, суд враховує, що предметом заявлених позивачем позовних вимог є продовження йому строку для прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 .

Таким чином, можливе рішення суду про задоволення позову лише встановить право позивача на подальшу реалізацію своїх спадкових прав та оформлення спадщини після смерті матері у встановленому Законом України «Про нотаріат» та ЦК України позасудовому порядку.

Поряд з цим, в заяві про забезпечення позову позивачем ставиться питання про заборону приватному нотаріусу Яровій Н.Г. видавати свідоцтва про право на спадщину будь-кому зі спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивача - ОСОБА_3 .

При цьому, в позовній заяві позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про те, що він звертався до нотаріуса у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 , щодо наявності між ним (позивачем) та іншими спадкоємцями спору щодо успадкування майна після померлого батька та відповідні вимоги позивачем не заявляються.

Крім того, суд враховує, щодо відповідно до положень ст.42 Закону України «Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Таким чином, питання про зупинення вчинення нотаріальної дії у вигляді видачі свідоцтва про право на спадщину може бути вирішено приватним нотаріусом самостійно за наявності відповідного звернення заінтересованої особи та надання нею даних про пред`явлення позову до суду.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів та відповідних їм доказів на підтвердження вимог про забезпечення позову у наведений ним спосіб, що невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову в разі його задоволення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також вважає, що зазначені заходи не є адекватними та співмірними із підставами та предметом заявлених позовних вимог.

В зв`язку з цим, в задоволенні заяви позивача слід відмовити в повному обсязі через її необґрунтованість.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-152,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя С.Ю.Казак