ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/869/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина.

ОСОБА_1 зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2006 року №2-4273 з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на дитину. Після досягнення сином ОСОБА_3 повноліття він продовжує навчання у Вищому навчальному комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська медична академія імені Андрея Крупинського» і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Син є інвалідом з дитинства по зору, проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з часу пред`явлення позову та до закінчення сином навчання, або до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2019 року та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В решті позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768 грн 40 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що повнолітній син сторін є інвалідом з дитинства по зору, продовжує навчання, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 не працює, має нерегулярний, мінливий дохід і спроможний сплачувати аліменти в такому розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина у розмірі ј частини доходу щомісячно, разом із тим, суд не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, вийшов за межі позовних вимог і помилково присудив з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми ст. 200 СК України та не дотримався положень ст.ст. 2, 13 ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом з дитинства по зору та проживає з позивачкою.

ОСОБА_3 навчається на 1-му курсі Вищого навчального комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська медична академія імені Андрея Крупинського» (денна форма навчання).

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За змістом ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Із положень ч. 1 ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 191 СК України, норми якої в силу статті 201 СК України застосовуються до спірних правовідносин, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Диспозитивність є однією з основних засад цивільного судочинства (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

За змістом норм ст. 200 СК України спосіб стягнення коштів на утримання повнолітніх непрацездатних дочки, сина визначається за вибором стягувача аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, досяг 18 років та продовжує навчання. Він не працює, проживає з матір`ю, ОСОБА_1 , і перебуває на її повному утриманні.

ОСОБА_2 є здоровою та працездатною особою, не має інших утриманців, отримує нерегулярний, мінливий дохід.

Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, а відповідач за своїм матеріальним становищем спроможний надавати йому таку допомогу.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що ОСОБА_2 ухиляється від утримання сина, внаслідок чого з нього підлягають стягненню аліменти в судовому порядку.

Разом із тим, змінивши заявлений ОСОБА_1 спосіб стягнення аліментів, суд вийшов за межі позовних вимог та неправомірно присудив з ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі. При цьому, суд безпідставно надав перевагу посиланням відповідача на його нестабільне матеріальне становище, залишаючи поза увагою інтереси непрацездатного сина, який має право на достойний рівень матеріального забезпечення. До того ж, ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

Враховуючи матеріальне становище ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , можливість одержання останнім матеріальної допомоги від матері, ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 на корить позивачки слід стягнути аліменти на повнолітнього сина у розмірі ј частини доходу на місяць.

Оскільки чинним законодавством не передбачено, що мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина має бути не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то в цій частині вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції не врахував указаних норм закону та неправильно визначив розмір і спосіб стягуваних з ОСОБА_2 аліментів, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року в частині розміру та способу стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2019 року та до припинення сином навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 50