Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 289/1268/16-ц

провадження № 61-12175св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -Чайківська сільська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року у складі суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права на спадщину.

Позов обґрунтований тим, що після смерті її дядька та баби залишилось спадкове майно, однак право власності на це майно в позасудовому порядку оформити належним чином неможливо.

Документальне підтвердження факту належності зазначеного спадкового майна (права на земельну частку /пай/, житлового будинку з будівлями і земельних ділянок, та пайових земельних ділянок) спадкодавцям відсутнє через втрату ними правовстановлюючих документів - сертифікату на право на земельну частку /пай/, договору купівлі-продажу жилого будинку та державного акта на право приватної власності на землю та державних актів на право власності на земельні ділянки, тому єнеобхідність визнання права власності на таке спадкове майно через суд. Позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на це майно без визнання права власності на нього у судовому порядку.

Позивач просила суд визнати за нею у порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке складається з: 1/3 ідеальної частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» села Чайківка Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЖТ № 0044783, виданого Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження від 26 вересня 1996 року № 297 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, який зареєстровано 29 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_8 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 2,8800 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 2,7300 га з кадастровим номером :02:000:0307 та площею 0,1500 га кадастровий номер :02:000:0234, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належала на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 229788, виданого на підставі розпорядження від 01 червня 2004 року № 99 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_5., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 5,6700 га, яка складається з чотирьох земельних ділянок: площею 0,1500 га кадастровий номер :02:000:0233, площею 2,6800 га кадастровий номер :02:000:0305, площею 2,6900 га кадастровий номер :02:000:0306 та площею 0,1500 га кадастровий номер -:02:000:0232, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належали на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 229789, виданого на підставі розпорядження 01 червня 2004 року № 99 від голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і належали на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 21 травня 1998 року Радомишльською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-301 - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; земельної ділянки площею 0,5258 га (яка складається з 2-х земельних ділянок: площею 0,2500 га цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,2758 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства), які розташовані на території Чайківської сільської ради на АДРЕСА_1 і належали на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ЖТ № 220057, виданого на підставі рішення від 31 жовтня 2000 року № 38Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 e порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке складається з: 1/3 ідеальної частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» села Чайківка, Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0044783, виданого Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 26 вересня 1996 року № 297, який зареєстровано 29 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_8 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 2,8800 га, кадастровий номер :02:000:0234, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належала на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 229788, виданого на підставі розпорядження від 01 червня 2004 року № 99 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і належали на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 21 травня 1998 року Радомишльською держаною нотаріальною конторою за реєстром № 2-301, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; земельної ділянки площею 0,5258 га (яка складається з 2-х земельних ділянок: площею 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,2758 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства), які розташовані на території Чайківської сільської ради на АДРЕСА_1 і належали на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ЖТ № 220057, виданого на підставі рішення від 31 жовтня 2000 року № 38 Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 5,6700 га кадастровий номер - :02:000:0232, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належали на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 229789, виданого на підставі розпорядження від 01 червня 2004 року № 99 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 березня 2017 року ухвалено додаткове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чайківської сільської ради про визнання права на спадщину задоволено. Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке складається з: 1/3 ідеальної частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» села Чайківка Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЖТ № 0044783, виданого Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження від 26 вересня 1996 року № 297 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, який зареєстровано 29 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_8 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 2,8800 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 2,7300 га, кадастровий номер :02:000:0307 та площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:000:0234, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області і належала на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 229788, виданого на підставі розпорядження від 01 червня 2004 року № 99 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 1/3 ідеальної частки земельної ділянки площею 5,6700 га, яка складається з чотирьох земельних ділянок: площею 0,1500 га кадастровий номер :02:000:0233, площею 2,6800 га кадастровий номер :02:000:0305, площею 2,6900 га кадастровий номер :02:000:0306 та площею 0,1500 га кадастровий номер -:02:000:0232, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і належали на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 229789, виданого на підставі розпорядження 01 червня 2004 року № 99 від голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і належали на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 21 травня 1998 року Радомишльською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-301 - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; земельної ділянки площею 0,5258 га (яка складається з 2-х земельних ділянок: площею 0,2500 га цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,2758 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства), які розташовані на території Чайківської сільської ради на АДРЕСА_1 і належали на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ЖТ № 220057, виданого на підставі рішення від 31 жовтня 2000 року № 38 Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_6 та прийняла спадщину в установленому законом порядку. Крім того, мати позивача (третя особа у справі) як спадкоємець за заповітом і за законом також прийняла спадщину, проте відмовилась від належної їй частки на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року та додаткове рішення від 10 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасувавши рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд не з`ясував належних відповідачів та не врахував, що розгляд справи по суті спору з неналежним відповідачем позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості заявлених позовних вимог. Крім того, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, наслідком чого є безумовне скасування рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2017 року, просила залишити в силі рішення першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

09 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив права позивача на захист, оскільки не звернув увагу на подану 16 січня 2018 року нею до суду заяву про перенесення дати розгляду справи у зв`язку з її захворюванням та перебуванням у лікарні. Суд ухвалив рішення без участі позивача, відповідача та третьої особи.

Несправедливим є звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору, оскільки позивач з 2013 року є інвалідом 3 групи загального захворювання, не працює і має дохід не більший за неї, проте її суд не звільнив від сплати судового збору.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на приватизованій земельній ділянці, яка не охоплена заповітом, то вона повинна бути успадкована тією особою, яка успадкувала будинок.

Безпідставними є твердження суду апеляційної інстанції про неналежного відповідача у справі, оскільки права інших спадкоєців позивач не порушує.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Позивач є єдиним спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,5258 га, яка розташована на території Чайківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до заповіту, тому спадкових прав інших спадкоєців позивач не порушила.

Відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим, що оскаржуване рішення є законним, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції безпідставно взяв на себе повноваження нотаріуса та прийняв заяву ОСОБА_2 про відмову від своєї частки спадкового майна на користь її дочки ОСОБА_1 , оскільки заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, проте така заява у нотаріуса відсутня.

Як спадкоємець за законом, ОСОБА_3 претендує на земельну ділянку площею 0,2758 га, яка розташована на території Чайківської сільської ради на АДРЕСА_1 , оскільки в заповіті не вказано, що саме ця земельна ділянка передається лише ОСОБА_1 , тому його необхідно було залучити як відповідача у справі, а не Чайківську сільську раду, яка в цій справі є неналежним відповідачем, оскільки ніякого спору між нею та позивачем немає.

Позивач не заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача, проте суд першої інстанції не звернув на це уваги та не відмовив у позові.

Помилковим є твердження позивача, що ОСОБА_3 не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, оскільки він сплатив 3 031,60 грн відповідно до квитанції від 12 січня 2018 року.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у лютому 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиви на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 років помер рідний дядько позивача, ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 рік помер рідний дід позивача, ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 91 рік померла бабуся позивача, ОСОБА_6 .

Родинні відносини спадкодавців ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підтверджуються такими документами: витягом з державної реєстрації актів цивільного стану про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 № НОМЕР_3 , виданого 14 червня 2016 року Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Житомирській області, відповідно до якого його батьком записаний - ОСОБА_7 а матір`ю - ОСОБА_6 ; свідоцтвом про одруження ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , серії НОМЕР_4 , виданого 13 січня 1976 року Чайківською сільрадою Радомишльського району Житомирської області;

Родинні відносини позивача ОСОБА_1 та третьої особи - ОСОБА_2 між собою та зі спадкодавцями, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підтверджуються: свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , виданим 18 вересня 1946 року Чайківським сільським ЗАГС Потіївського району Житомирської області, в якому її батьком записаний - ОСОБА_7 а матір`ю - ОСОБА_6 ; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого /повторно/ 17 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, в якому ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 »; свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 , виданого 21 липня 1970 року Радомишльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирської області, в якому її матір`ю записана - ОСОБА_2 .

Відповідно до заповіту від 21 травня 2010 року ОСОБА_6 на випадок смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповіла внучці ОСОБА_1 , жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_3 , дочкам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в рівних частинах.

Суд апеляційної інстанції встановив, що усі зазначені спадкоємці в установленому законом порядку прийняли спадщину. У справі відсутні докази про відмову від спадщини ОСОБА_2 відповідно до частини першої статті 1273 ЦК та про відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та розгляду справи судом першої інстанції).

Фактично спір у цій справі виник між спадкоємцями, якими є позивач та особа, яка подала апеляційну скаргу. Наслідком вирішення справи по суті заявлених позовних вимог є визначення права на спадкове майно за спадкоємцями. Позивач бажає отримати право власності на спадкове майно, на частину якого претендує інший спадкоємець.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до заповіту від 21 травня 2010 року ОСОБА_6 на випадок смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповіла внучці ОСОБА_1 , жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_3 , дочкам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в рівних частинах.

Суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції, виходив з того, що всі зазначені спадкоємці в установленому законом порядку прийняли спадщину (а. с. 9). У справі відсутні докази про відмову від спадщини ОСОБА_2 відповідно до частини першої статті 1273 ЦК та про відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, судове рішення стосується прав інших спадкоємців, зокрема особи, яка подала апеляційну скаргу, що не була залучена до участі у справі.

Суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Верховний Суд зазначає, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 61-61цс18 зазначено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку (частини перша, друга статті 33 ЦПК України 2004 року).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту від 21 травня 2010 року ОСОБА_6 одним зі спадкоємців є ОСОБА_3 , проте відповідачем у справі позивач визначила лише Чайківську сільську раду, а ОСОБА_3 не залучений до часті у справі, тоді як рішення суду у спірних правовідносинах впливає на його права та обов`язки.

Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів та, встановивши, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільного процесуального закону, не з`ясував коло належних відповідачів, не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих підстав.

З огляду на викладене, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, що у справі позивач зазначила Чайківську сільську раду як належного відповідача.

У цій справі належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності спадкоємців за законом та заповітом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадкоємцями відповідачем у справі є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції порушив права позивача на захист, оскільки не звернув уваги на подану 16 січня 2018 року позивачем до суду заяву про перенесення дати розгляду справи у зв`язку зі станом її здоров`я та перебуванням у лікарні, ухвалив рішення без участі позивача, відповідача та третьої особи, з огляду на таке.

16 січня 2018 року позивач звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням з 15 січня 2018 року на лікуванні в умовах денного стаціонара.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також частини другої статті 372 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), суд апеляційної інстанції, розглянувши заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, встановив, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, її неявка в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи та вирішив розглядати справу за її відсутності, що підтверджується протоколом судового засідання від 17 січня 2018 року. Інші учасники судового процесу про дату, час та місце розгляду справи також належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а. с. 114-119).

Оскільки поважність причини неявки сторін судом апеляційної інстанції не встановлена, як і не визначена їх обов`язкова явка, то розгляд справи відповідає вимогам статті 372 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги, що несправедливим є звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору відхилено, відстрочено йому сплату судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у цій справі. Відповідно до квитанції від 12 січня 2018 року ОСОБА_3 сплатив 3 031,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 127).

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі, власним тлумаченням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик