РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Косатої М.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Трифонова А.В., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 по зміну розміру аліментів, у якому фактично просить збільшити розмір аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 02.03.2015 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2015 року по справі №335/21 18/15-ц з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття, починаючи з 11.03.2015 року, та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 11.03.2015 до закінчення навчання на денному відділенні в Запорізькому національному університеті, але не більше, ніж досягнення нею 23-річного віку.

На даний час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вже 24 роки, державна виконавча служба припинила стягнення аліментів на її утримання. А на утримання другої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідача у справі стягується щомісячно аліменти в розмірі 1/6 всіх видів заробітку щомісячно, що не відповідає вимогам закону та потребам дитини.

Посилаючись на те, що сума у розмірі 1000,00 грн. - 1500,00 грн., які сплачує відповідач у якості аліментів, не відповідає потребам дитини, тому позивач вважає за доцільне з метою забезпечення потреб дитини змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання до суду позовної заяви та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що добросовісно сплачував та сплачує аліменти, та розмір цих аліментів і так не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованості не має, окрім того систематично надавав та буде надавати додаткову допомогу донці (на придбання одягу, перебування у літньому лагері, лікування зубів, придбання ліків).

Окрім того, зазначає про те, що позивачем у позовній заяві не надано доказів на обґрунтування необхідності збільшення аліментів.

Також, відповідач просить врахувати, що він перебуває у шлюбі, має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже на його утриманні на теперішній час перебуває дружина, яка перебуває у декретній відпустці та малолітній син.

Посилаючись на викладене, позивач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає про безпідставність посилань відповідача у відзиві.

У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали, просили задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №444.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2015 року по справі №335/12691/14-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2015 року по справі №335/2118/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття, починаючи з 11.03.2015 року, та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 11.03.2015 до закінчення навчання на денному відділенні в Запорізькому національному університеті, але не більше, ніж досягнення нею 23-річного віку.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 23 річного віку, у зв`язку з чим аліменти з ОСОБА_2 на її утримання у зв`язку з навчанням не стягуються.

Як підставу для збільшення розміру аліментів позивач зазначає те, що відповідач перестав сплачувати аліменти на утримання однієї дитини та збільшення законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIIIчастину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIIIчастину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів.

Отже, посилання позивача на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Заміна законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Законодавець у ст.192 СК України визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 05.03.2016 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 05.03.2016 року, яке видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №106.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яке видано Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №403.

Дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , з 14.05.2019 року по 19.03.2022 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, що підтверджено наказом ПП «Співдружність-Південь» №41/1-к/тр від 14.05.2019 року.

Згідно довідки про доходи, яка надана ТОВ «Компанія «Енергосистеми» - ОСОБА_2 за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року отримав дохід у розмірі 20142,86 грн., з них сплачено аліментів 1236,00 грн. (по 1059,00 грн. щомісяця).

Окрім того, ОСОБА_2 надано суду чеки з АТ «Укрпошта» про перерахування аліментів за 2019 рік у наступних розмірах: 04.04.2019 року 1530,00 грн.; 07.05.2019 року 1530,00 грн.; 24.07.2019 року -1530,00 грн.; 06.06.2019 року 1530,00 грн.; 07.08.2019 року 1530,00 грн.; 03.01.2019 року 2040,00 грн.; 07.02.2019 року 1530,00 грн.; 05.03.2019 року 1530,00 грн.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Посилання на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів.

Оскільки, позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача чи їх неповнолітніх дітей, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4,11-13, 19, 141, 259, 263, 265 , 279 274-279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 28.04.2020 року.

Суддя: Н.І. Рибалко