Справа № 459/702/19 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/231/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Жураковського А.І. від 26 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2011 року у сумі 15 585 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 18 коп., що становить суму непогашеного тіла кредиту. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати у сумі 520 (п`ятсот двадцять) грн. 40 коп. У решті вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційні скарзі просять скасувати рішення в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Вказують, що банк не згодний в частині відмови у стягненні частини заборгованості за процентами та неустойкою, вважають, що воно в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується. Вказують, що відсутність підпису Позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Зазначають, що підпис Відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Також зазначають, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Місцевий суд оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносять істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Незважаючи на положення чинного законодавства суд відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами взагалі, чим порушив вимоги ст. 1046 та 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 81, 141 ст. 247, ч.5 ст. 268, ч.5 ст. 279 ЦПК України, ч.2 ст. 530 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), та задовольняючи частково позов, виходив з того, що 20.09.2011 р. сторони уклали кредитний договір у вигляді заяви-анкети, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 17 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору позивач додав: 1) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; 2) витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, позивач зазначив, що вони є невід`ємними частинами спірного договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача складається із: 15 585, 18 грн. заборгованості за тілом кредиту; 37 135, 72 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 597, 57 грн. - пені та комісій; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 2 715, 92 грн. штрафу (процентна складова). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Разом з цим, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

12.03.2019р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.09.2011 року у розмірі 57534, 39 грн. станом на 21.12.2018, яка складається з наступного: - 15585,18 грн. - заборгованість за кредитом; 37135,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1597,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500, 00 (фіксована частина); 2715,92 грн. - (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.09.2011 р. відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте умов укладеного договору належним чином не виконав. У зв`язку з цим утворилася заборгованість за кредитом. Також стверджують, що при підписанні анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 03 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та зупинено провадження у справі до залучення до участі у ній правонаступника померлого відповідача.

З відповіді Червоноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області №577/16/12-06-18 від 12.04.2018 року на запит суду вбачається, що актового запису щодо смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по архівах відділу не виявлено.

На підставі вказаної відповіді, судом першої інстанції поновлено провадження у справі, призначено судове засідання та розглянуто справу по суті.

Однак, судом першої інстанції не було вжито усіх можливих заходів для з`ясування даних про смерть відповідача.

Відтак, ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2019 року та витребувано у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Волинській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Центральному відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або копію актового запису про смерть.

На виконання вимог вказаної ухвали, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Здолбунівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслали суду копію актового запису про смерть №33 від 05.07.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селищі Мізоч Здолбунівського району Рівненської області.

Згідно з ч.1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Частиною 1 ст. 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

У порядку процесуального правонаступництва відбувається заміна сторони або третьої особи (попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої як до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки попередника, який продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

З матеріалів же даної справи вбачається, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до померлої особи, правоздатність якої на час пред`явлення позову припинилась, відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З аналізу вказаних норм вбачається, що правонаступників учасника справи може бути залучено тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.1. ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

При цьому норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_1 помер, тобто позов було пред`явлено у 2019 році до особи, яка померла у 2017 року, то провадження у даній справі підлягає закриттю відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду слід скасувати та провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 07 травня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра