(2/199/105/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на момент звернення до суду він є народним депутатом України VIII скликання, політиком, членом Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя, зареєстрований кандидатом в народні депутати України на Позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року на підставі постанови Центральної виборчої комісії №1209 від 24.06.2019 року в одномандатному виборчому окрузі №169.

Позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 , кандидатом в народні депутати України на Позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року, на своїй сторінці було розміщено допис разом з відеороликом, посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наступним змістом: « ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернення до Президента ОСОБА_4 по резонансній ситуації з питань поставок дизельного палива Укроборонпрому та Укрзалізниці. «Земляки, прошу репост. Не проявляйте равнодушие. Всё очень серьезно.

Каждый из нас Президент !

ІНФОРМАЦІЯ_3 , що міститься в зазначеному дописі за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 міститься інформація про кримінальне провадження, що розслідується податковою міліцією, а зокрема ОСОБА_3 , першим заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, полковником податкової міліції.

Так, у відеоролику зазначено мовою оригіналу:

« ОСОБА_5 , вам надо вмешаться в этот процесс, потому как в Николаевском порту стоит танкер, который уже завтра хотят снять с ареста, и схема продолжит свое существование. На сегодняшний день идет полный саботаж и угрозы в адрес руководства налоговой милиции области. Поэтому без вашего вмешательства мы опять в очередной раз проиграем в реванш олигархам. В моем распоряжении находится полное интервью ОСОБА_3 и текстовое описание всего этого процесса. Ссылка вверху поста».

Відповідач ОСОБА_2 поширює інтерв`ю відповідача ОСОБА_3 , разом з його текстовою версією, на підтвердження чого у своєму дописі надає посилання - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При переході за зазначеним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 надається доступ до двох файлів:

1. «Интервью ОСОБА_3 » (відеоролик)

2. «Речь ОСОБА_6 » (файл у форматі Word).

Так, у відеоролику «Интервью ОСОБА_3 » з хвилини 01:25 по хвилину 02:10 відповідачем ОСОБА_3 зазначається наступне мовою оригіналу:

«Все, кто читает новости в интернете, так или иначе знают об ОСОБА_7 , народном депутате Верховной Рады от партии ОСОБА_8 . Основываясь на выводах огромного количества статей, которые опубликованы в интернете, мы понимаем, что при предыдущем президенте власть этого человека в стране была практически неограниченной. Прежде всего это касалось судебной ветки власти и государственных структур и предприятий. У господина Грановского есть бизнес-партнёр ОСОБА_9 . Эти господа, кроме всего остального, курируют группу предприятий, которая условно называется Трейд Коммодити.»

В текстовому документі « ОСОБА_10 » містяться наступні твердження:

« ОСОБА_11 це мінус 250 мільйонів гривень з бюджету, у той час, як ОСОБА_12 мінус 1 мільярд, а також зіпсована військова техніка Міністерства оборони та тепловози Укрзалізниці»

Народний депутат ОСОБА_13 заявляв, що за групою підприємств «Трейд Коммодіті» стоять народний депутат від БПП Олександр ОСОБА_14 та бізнесмен ОСОБА_15 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 НОМЕР_1

Завдяки ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_14 та бізнесмена ОСОБА_16 , більшість тендерів на поставку ПММ в адресу Міністерства оборони України та AT Укрзалізниця виграли підконтрольні групі підприємства. Так, протягом 2018-2019 років загальна сума переможних тендерів в адресу вищевказаних державних підприємств склала 6,9 млрд. грн. Отримати перемогу іншим учасникам тендерів було неможливо тому, що знову ж таки пан Грановський користуючись службовим становищем за допомогою судової системи, здійснював все необхідне, щоб рішення щодо торгів приймались на користь підприємств групи «Трейд Коммодіті»».

З цього приводу, беручи до уваги відео з інтерв`ю ОСОБА_3 , а також текстовий файл «Речь ІНФОРМАЦІЯ_9 », які були поширені в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом надання посилання ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідачем ОСОБА_2 , позивач зазначає, що:

1)Позивач ОСОБА_1 не має жодного впливу на судову гілку влади, будь-які державні органи, підприємства та установи, а також будь-яких владних повноважень відносно прийняття зазначеними суб`єктами своїх рішень. Зазначене не входить в компетенцію народного депутата України;

2)Позивач ОСОБА_1 не має жодних бізнес-стосунків з ОСОБА_17 , а також спільного бізнесу з ним. Сам по собі факт бізнес-співробітництва з ОСОБА_18 виключається у зв`язку зі здійсненням позивачем діяльності як народного депутата України;

3)Позивач ОСОБА_1 не має і ніколи не мав жодного відношення до проведення тендерів, у тому числі і зокрема щодо паливно-мастильних матеріалів або групи компаній «Трейд Коммодіті», оскільки це не входить до сфери його повноважень як народного депутата України. Будь-які твердження про причетність позивача до виграшу тендерів групою компаній « ІНФОРМАЦІЯ_10 » шляхом використання «службового становища» є відвертою нісенітницею, здогадками та нічим не підтвердженими твердженнями.

Відтак твердження ОСОБА_3 , поширені ОСОБА_2 , базуються на однозначних висновках при цьому у читачів та глядачів створюється однозначне враження про те, що позивач ОСОБА_19 нібито здійснює керування господарською діяльністю підприємств групи «Трейд Коммодіті», та також нібито вчиняє незаконні дії відносно відстоювання інтересів зазначеної групи підприємств засобами владного впливу.

Позивач вважає зазначену інформацію недостовірною, такою що грубо порушує його особисті немайнові права на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суду визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 відомості щодо ОСОБА_1 , поширені через веб-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 та через веб-сайт ІНФОРМАЦІЯ_11 посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 та зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видалити з мережі Інтернет відомості щодо ОСОБА_1 поширені за вказаним посиланнями та спростувати недостовірну інформацію, поширену щодо ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він дійсно виклав на своїй сторінці у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відеоролик, який містить виключно звернення до Президента України, в якому просив звернути увагу та розібратися в кримінальному провадженні податкової поліції Дніпропетровської області щодо ситуації, яка склалася з питань поставки неякісного палива на підприємства «Укроборонпрому», «Укрзалізниці» та на заправні станції, внаслідок чого виходять з ладу техніка та транспортні засоби громадян.

У даному відеоролику відповідач ОСОБА_2 не посилається на конкретні прізвища та імена, в тому числі не вказує на особу позивача, не зазначає події та факти, що стосуються особи позивача, не переходить на особистості, відеоролик містить загальну інформацію та звернення до глави держави з проханням втрутитися, а отже даний ролик ніяким чином не порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

У доповненнях на відзив відповідач ОСОБА_2 зазначив, що у дописі разом з відеороликом, в якому міститься «Звернення до Президента ОСОБА_20 по резонансній ситуації з питань поставки дизельного палива...» та інформація про кримінальне провадження, що розслідується податковою поліцією, яка, на думку позивача, є недостовірною та порушує його честь, гідність та ділову репутацію, мають місце оціночні судження та відсутністю посилань на конкретні факти.

У зв`язку з цим вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_21 надала до суду відзив, яким заперечувала проти задоволення позову, з викладеними у позовній заяві обставинами не погоджується, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відеоролику - інтерв`ю відповідача ОСОБА_3 , в якому була поширена інформація в соціумі, має місце зміст - виключно звернення до Президента України, в якому відповідач, як перший заступник Голови ГУ ДФС У Дніпропетровській області, є координатором діяльності підрозділів податкової міліції, просив звернути увагу та допомогти розібратися в кримінальному провадженні податкової міліції Дніпропетровської області щодо ситуації, яка склалася з питань поставки неякісного палива на підприємства «Укроборонпрому», «Укрзалізниці» та на заправні станції, внаслідок чого виходять з ладу техніка та транспортні засоби громадян. Вищезазначена інформація, надана ОСОБА_3 , базується на інформації, взятій із кримінальних проваджень.

Відповідачами у справі про захист гідності, честі та ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Вищезазначена інформація є доказаною інформацією в рамках кримінального провадження стосовно незаконної діяльності суб`єктів господарювання.

На думку представника, ОСОБА_3 не є особою, яка поширює недостовірну інформацію про позивача, а тому є неналежним відповідачем по справі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_22 просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника на підставах матеріалів справи, про що надав відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент звернення до суду був обраний народним депутатом України VIII скликання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року на веб-сайті соціальної мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_12 своїй сторінці було розміщено допис разом з відеороликом, посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, у відеоролику зазначено мовою оригіналу:

« ОСОБА_5 , вам надо вмешаться в этот процес потому как в Николаевском порту стоит танкер, который уже завтра хотят снять с ареста, и схема продолжит свое существование. На сегодняшний день идет полный саботаж и угрозы в адрес руководства налоговой милиции области. Поэтому без вашего вмешательства мы опять в очередной раз проиграем в реванш олигархам. В моем распоряжении находится полное интервью ОСОБА_3 и текстовое описание всего этого процесса. Ссылка вверху поста».

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спору про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Враховуючи положення ст.9 Конституції України, та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції і прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», безумовному застосуванню при вирішенню цього спору підлягають положення п.1 ст.10 вказаної Конвенції, за якими кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зокрема, суд враховує основоположні принципи в цій сфері, наведені Європейським судом з прав людини у рішенні від 10 серпня 2006 року за результатами розгляду справи «Ляшко проти України» (Заява № 21040/02):

(а) свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (cf., Jersild v. Denmark, рішення від 23 вересня 1994, Series A no. 298, p. 23, п. 31; Janowski v. Poland [GC], no. 25716/94, n. 30, ECHR 1999-1; Nilsen and Johnsen v. Norway [GC], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VIII; and Fuentes Bobo v. Spain, no. 39293/98, п. 43, 29 лютого 2000). Преса відіграє важливу роль в демократичному суспільстві. Хоча вона не повинна переступати певні межі, зокрема, що стосується захисту репутації та прав інших, а також розголошення конфіденційної інформації, обов`язком преси, тим не менш, є поширення інформації та ідей у спосіб, сумісний із її обов`язком і відповідальністю, щодо всіх питань, що становлять громадський інтерес, включаючи питання правосуддя (див. De Haes and Gijsels v. Belgium, рішення від 24 лютого 1997, Reports 1997-1, pp. 233-34, п. 37 та, mutatis mutandis, Cumpana and Mazare v. Romania [GC], no. 33348/96, nn. 92-110, ECHR 2004-...). Це не тільки завдання преси поширювати подібну інформацію та ідеї суспільство також має право отримувати їх. Інакше чи здатна була б преса відігравати цю життєво важливу роль «вартового пса демократії»(див. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, рішення від 25 червня 1992, Series A no. 239, p. 27, п. 63). Стаття 10 захищає не тільки ідеї як такі або висловлену інформацію, а також форму, в якій їх подано (див. Oberschlick v. Austria (no. 1), рішення від 23 травня 1991, Series A no. 204, p. 25, п. 57). Свобода журналістських висловлювань також припускає певний ступінь перебільшення чи навіть провокації (див. Prager and Oberschlick v. Austria, рішення від 26 квітня 1995, Series A no. 313, p. 19, п. 38, and Thoma v. Luxembourg, no. 38432/97, пп. 45та46, ECHR 2001-111). Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Межі припустимої критики відповідно ширші, коли йдеться про політика, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. На відміну від останнього, кожне слово та дія першого неминуче та свідомо стають об`єктом ретельного вивчення з боку журналістів та громадськості, і, отже, він повинен виявляти вищий ступінь толерантності (див. Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, п. 42). Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб. Проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (див. Janowski, процитоване вище, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, n. 48, ECHR 2002-II). Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права,

Також згідно з ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Так, зі змісту статей 269, 270 ЦК України вбачається, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Виходячи з положень ст.ст. 16, 277 ЦК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Відповідно до абзацу першого п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, як чітко вбачається зі змісту п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року №1, саме на позивача покладається обов`язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Так, відповідно до абзацу другого п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» дійсно ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч.2 ст.30 зазначеного Закону оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України в п.19 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, роз`яснив судам, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно з п.4 Постанови, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Разом з тим, ні позовна заява, ні надані позивачем докази не свідчать про те, що мав місце факт порушення ділової репутації позивача з боку відповідачів. Також не зазначено, у чому саме виражається таке порушення ділової репутації. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що ділова репутація позивача була порушена та існує причинно-наслідковий зв`язок між нібито поширенням недостовірної інформації та порушеним правом позивача.

Факт поширення вищевказаної інформації у формі допису з відеороликом на веб-сайті соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відповідачем ОСОБА_2 , на своїй сторінці, в описі якого зазначене посилання на відеоролик з інтерв`ю та промовою ОСОБА_3 , не заперечується відповідачами, а відтак не потребує доказуванню.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Судом оглянуто також наданий позивачем відеозапис. Проаналізувавши наведену у в ньому інформацію, суд приходить до висновку, що така інформація подана у формі оціночних суджень, оскільки речення не містять стверджувальних висловів щодо особи позивача.

Межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості (пункт 42 рішення від 8 липня1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем та його представником не заявлялося клопотання про призначення і проведення судово-лінгвістичної експертизи спірних мовленнєвих повідомлень щодо змістовного наповнення та стилістичного оформлення. Поряд із цим, саме судово-лінгвістична експертиза мовлення надає інформацію стосовно учасників мовленнєвого акту, умов його протікання, семантико-стилістичних особливостей та співвіднесеності з дійсністю його результату (тексту). При цьому, об`єктом такої експертизи є текстове відтворення усної промови та їх фрагменти як реалізація мовленнєвих навичок людини. Судово-лінгвістичною семантико-стилістичною експертизою вирішуються питання об`єктивного змісту тексту в цілому, окремих його висловів та слів у контексті, особливостей стилістичного оформлення тексту, фактів запозичання або використання в ньому інших мовленнєвих джерел. Серед переліку вирішуваних питань експертизи: -змістовні відмінності мовленнєвого повідомлення та тексту як його результату; -однозначність чи неоднозначність тлумачення вислову та ймовірні значення цього вислову за умов наявного контексту; -чи містить даний текст гіперболи, перефразування і де саме? чи містять висловлювання автора тексту негативну або позитивну оцінку конкретної особи та її діяльності? чи є певні вислови, характеристики оціночними судженнями? Саме при проведенні вказаного виду судової експертизи встановлюється низка обставин, що мають значення і підлягають доказуванню в юридичному провадженні та з`ясовуються шляхом застосування спеціальних знань у визначеному законом порядку.

Також слід зазначити, що позивач жодного разу в судове засідання не з`явився та будь-яких заяв від нього особисто до суду не надходило, представником позивача неодноразово надавалися заяви про проведення судового засідання без його участі та ним, окрім позовної заяви та додатків до неї, не було надано жодного доказу, письмового пояснення або відповіді на відзив, що в сукупності свідчить про втрату позивачем інтересу до справи та її неактуальність на теперішній час.

На підставі вищевикладеного, суд вважає ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 9, 32, 34, 68 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 16, 269, 270, 277, 297, 299 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07.05.2020 року.

Суддя