Справа №265/1126/20
Провадження №2/265/819/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Головченко М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трьох років,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

1. Обґрунтування позову:

Позивачка зареєструвала шлюб з Відповідачем 16 лютого 2019 року. Шлюб між позивачем і Відповідачем не розірвано. Проживають окремо. Від шлюбу з Відповідачем має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з Позивачкою. Позивачка вказувала, що прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини. Відповідач не вважає за потрібне утримувати свого неповнолітнього сина. На її неодноразові прохання та вимоги до Відповідача про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини, він не звертає ніякої уваги. Зазначала. що вона також має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років незалежно від того, чи працюю вона і незалежно від її матеріального становища. Посилаючись на викладене та ст.ст.180 183, 191 СК України, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , щомісяця, з дня пред`явлення нею позову, у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути ОСОБА_2 на її користь на її утримання щомісяця 3000 грн. до виповнення їх дитині 3 років.

2. Відзив на позов:

Відзив на позов до суд не надходив.

3. Судовий розгляд:

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не з`явився, попередньо подав до суду заяву, що позовні вимоги визнає частково.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України. учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у своїх заявах до суду від 12.03.2020 та 01.04.2020 зазначав адресу: АДРЕСА_1 .

Судом неодноразово направлялися судові повістки для Відповідача на адресу: АДРЕСА_1 . Проте, вони поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Заяви про зміну місця проживання від ОСОБА_2 на адресу суду не надходили.

Таким чином, суд вважає, що в силу ч.1 ст.131 ЦПК України ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про місце, день і час явки до суду для участі у судовому розгляді.

Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

4. Фактичні обставини, їх оцінка та опозиція суду:

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що 16 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16.02.2019 складено актовий запис №74 та видано свідоцтво про одруження № НОМЕР_1 . Після одруження, прізвище дружини стало ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_3 , про що Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.07.2019 складено актовий запис №495 та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 . В графі «батьки» зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

Згідно інформації виданоїЛівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований разом з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідкиКомітету самоорганізації населення «Азовстальський» від 27.12.2019 №390, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входять мати та син.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А згідно з ч.2 цієї статті, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Доказів того, що між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7 була досягнута домовленість щодо форми та розміру участі в утриманні ОСОБА_8 суду не надано. Не надано суду й доказів на спростування тверджень позивачки, що Відповідач не приймає участі в утриманні свого неповнолітнього сина.

Таким чином, суд робить висновок, що між сторонами, як батьками ОСОБА_3 , домовленість щодо способу виконання ОСОБА_2 обов`язку з утримання спільної дитини, у тому числі щодо форми та розміру такої участі,досягнута не була та Відповідач добровільно не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У зв`язку з цим, з метою створення умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає за необхідне присудити ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_9 у частці від заробітку (доходу) батька ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Під час судового розгляду, сторонами не надано суду будь яких належних та допустимих доказів про існування обставин, передбачених ч.1 ст.182 СК України, як повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ТОВ «РБО Україна» від 12.03.2020 ОСОБА_2 працює на посаді слюсаря ремонтника та має постійний дохід.

Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину,

Таким чином, суд вважає, стягнути з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 на утримання ОСОБА_9 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька, але меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, присудження аліментів у вказаному розмірі повинно забезпечити отримання ОСОБА_6 мінімально гарантованого розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Стаття 84 СК України передбачає, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Будь яких належних та допустимих доказів того, що Відповідач матеріально підтримує позивачку ОСОБА_6 або не може надавати їй матеріальну допомогу, суду не надано.

Відповідно до ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Будь яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 може одержувати утримання від батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, суду також не надано.

Таким чином, суд вважає, стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) чоловіка. На думку суду, присудження аліментів у вказаному розмірі повинно забезпечити виконання Відповідачем передбаченого законом обов`язку утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, ч.6 ст.141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року становить 1779 гривень.

Отже, мінімально гарантований розмір аліментів за один місяць складає 889,50 грн., тобто сукупність всіх виплат за шість місяців становить 5337,00 грн.

Таким чином, з ОСОБА_11 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 264, 265, 273, 279, 280 283, 289, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , податковий номер НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 17 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , податковий номер НОМЕР_4 ), аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи утримання з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 17 лютого 2020 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

4. У задоволенні позовних вимог в іншій частини відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

6. В частині стягнення аліментів допустити негайне виконання цього рішення у межах суми платежу за один місяць.

7. Це рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

8. Роз`яснити сторонам, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повний текст цього рішення було складено 13.05.2020 року.

Суддя А.В. Щербіна