Справа № 473/620/20
"08" травня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В., за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенська міська рада Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку,
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в якому вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 05 грудня 2001 року вона придбала у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0803 га., призначеній для його обслуговування.
Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_3 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла).
Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а тому ОСОБА_1 просила визнати її власником земельної ділянки, площею 0,0803 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, проте від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду.
Суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки у своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу жилого будинку від 05 грудня 2001 року, реєстр №2261 ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 ) набула у власність житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Продавцем вказаного майна був ОСОБА_2 (який набув будинок у власність в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ).
Водночас, придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0803 га., призначеній для його обслуговування.
Право власності щодо ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 11 жовтня 1996 року (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5690) зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_3 (яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла).
Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.
При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).
Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.
За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вознесенська міська рада Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0803 гектарів, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 11 жовтня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5690.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя: О.В. Вуїв