Cправа №549/38/20
Провадження№2/549/44/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2020 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Крєпкого С.І

за участю: секретаря судового засідання - Бибик О.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Чорнухи у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом який обґрунтував тим, що йому на праві власності на нерухоме майно належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

У зазначеному будинку зареєстрований і відповідач у справі (колишня невістка позивача), також в будинку зареєстровані та проживають його малолітні онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діти відповідача та його сина ОСОБА_5 .

Відповідач 17.01.2019 поїхала на заробітки, по теперішній час у вищевказаному житлі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку, її особистих речей в будинку немає.

Перешкод у користуванні будинком позивач та члени його сім`ї відповідачу не чинили, вона в добровільному порядку з місця реєстрації не знімається, в липні 2019 року нею подано позов про розірвання шлюбу з його сином ОСОБА_5 , який рішенням Чорнухинського районного суду розірвано 07.11.2019.

Посилаючись на те, що відповідач вже понад один рік без поважних причин не проживає у житловому будинку, що створює йому великі незручності та перешкоджає як власнику у здійсненні майнових прав, просив визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним будинком.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Крім того зазначив, що він також позбавлений змоги оформити субсидію.

Відповідач в силу ч.ч.5,6 ст.128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Суд на підставі ст.223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 19.06.2004 року позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.11).

Право власності позивача на вказане майно 19.06.2004 було зареєстровано Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с.10).

З довідки виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Полтавської області від 23.01.2020, вбачається, що власником згаданого домоволодіння є ОСОБА_1 , у вказаному будинку зареєстровані, окрім інших осіб, і відповідач ОСОБА_2 (а.с.12).

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 07.11.2019 шлюб між сином позивача ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірвано (а.с.69).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов господарства від 12.12.2019 ОСОБА_2 зареєстрована у будинку ОСОБА_1 , але не проживає (а.с.13).

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що знайома з позивачем та його невісткою, вони проживають в одному селі. Дружина позивача ходить до неї в гості. Вона також часто буває у будинку ОСОБА_1 . В січні 2019 року його дружина повідомила їй, що відповідач збирається їхати незабаром на заробітки. Коли на свято Водохреща 19 січня 2019 року вона була в будинку позивача, відповідач вже поїхала.

ОСОБА_7 суду показала, що проживає в одному селі зі сторонами. Разом з відповідачем в січні 2019 року вона була членом виборчої комісії. Остання говорила їй, що поїде на заробітки. Від дружини позивача вона дізналася, що ОСОБА_2 виїхала з села числа 17 -18 січня 2019 року.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положеннями статті 64 ЖК УРСР 1983 року передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР 1983 року припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оскільки як член сім`ї власника будинку відповідач понад один рік у згаданому будинку не проживає, докази поважності причин її відсутності у справі, а також того, що відповідач вчиняє дії, які б свідчили, що вона вважає цей будинок своїм житлом, відсутні, тому її слід визнати такою, що втратила право користування цим житлом.

У зв`язку з задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.263-265, 274-279 ЦПК України, суд,

вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

2.Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,90 гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Чорнухинський районний суд Полтавської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк щодо апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено у повному обсязі 30.04.2020.

Суддя С.І.Крєпкий