Дата документу 28.04.2020
Справа № 334/8811/19
Провадження № 2/334/1903/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Добрєва М.В.,

при секретарі - Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, вказавши у позові, що 12.04.1975 року між позивачкою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб. Весь час подружжя проживало за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після його смерті залишилося майно - автомобіль ВАЗ-21101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Позивач просить визнати за нею право власності на автомобіль ВАЗ 21101 номер шасі НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та просить розглянути справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач Запорізька міська рада, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Суду надала заяву про вирішення справи на розсуд суду.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.04.1975 року між позивачкою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб. Весь час подружжя проживало за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після його смерті залишилося майно - автомобіль ВАЗ-21101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після й смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження.

Між тим, у матеріалах справи відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дії. Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Проте, як вбачається з досліджених судом доказів, наявних в матеріалах справи, відсутні докази звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.3,4 ст.12 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач успадкувала певне майно після смерті ОСОБА_2 та не надано обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дії.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 1054, 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 78, 80, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя: Добрєв М. В.