Провадження № 22-ц/801/692/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 рокуСправа № 127/20523/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пунько І. В. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бессараб Н. М. від 14 січня 2020 року (повний текст рішення складено 21 січня 2020 року), -

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду цим позовом, за яким просила визнати недійним заповіт, складений ОСОБА_3 20 вересня 2016 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2293, в частині розпорядження ОСОБА_3 відносно заповідання частини квартири АДРЕСА_1 сину ОСОБА_2 .

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба та мати відповідача ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, за яким заповіла квартиру АДРЕСА_1 їм в рівних частках. Вказувала, що в останні роки життя ОСОБА_3 тяжко хворіла та приймала багато ліків, що могло вплинути на її можливість усвідомлення дій та вчинків. ОСОБА_2 матері не допомагав та не піклувався про неї. За життя ОСОБА_3 бажала залишити квартиру лише ОСОБА_1 , яка здійснювала її догляд та утримання до смерті.

Вказувала, що у зв`язку з похилим віком ОСОБА_3 , набутими протягом життя хворобами, онкологічним захворюванням, яке призвело до її смерті, а також через стійкі й виразні психологічні хвилювання складаючи заповіт 20 вересня 2016 року ОСОБА_3 перебувала в стані, що можна охарактеризувати як такий, у якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуваний заповіт ОСОБА_3 від 20 вересня 2016 року по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідачки відповідає вимогам закону. На підтвердження підстав нікчемності, недійсності оспорюваного заповіту ОСОБА_3 належних та допустимих доказів позивачка не надала.

Доводи про те, що ОСОБА_4 на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними спростовані висновком судово-психіатричної експертизи № 9 від 28 жовтня 2019 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвоката Пунько І. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення і ухвалити нове - про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і у позовній заяві.

16 березня 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Галіцина В. В. подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка

за життя склала заповіт, посвідчений 20 вересня 2016 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О. В., яким заповіла власну квартиру АДРЕСА_1 сину ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_1 в рівних частках (Т. 1, а. с. 9 - 10).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка Вінницької обласної ради» № 9 від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_3 на час складання заповіту від 20 вересня 2016 року на психічні розлади не страждала, перебувала поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (Т. 2, а. с. 62 - 65).

Відповідно до частини першої статті 225 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Оскільки висновком судово-психіатричної експертизи встановлено відсутність обставин, з якими пов`язується недійсність правочину, учиненого дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про відмову у позові.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що через похилий вік, хронічну хворобу ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час складання заповіту не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними (з посиланням на показання свідків та медичну документацію) з таких міркувань.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи судом є обов`язковим (пункт 2 частина перша статті 105 ЦПК України).

Отже, допустимим доказом психічного стану особи, яким обґрунтовується недійсність правочину, вчиненого дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, в розумінні частини другої статті 78 ЦПК України є виключно висновок судово-психіатричної експертизи.

У разі ж незгоди з висновком експерта, зокрема через його суперечність іншим матеріалам справи або сумніви в його правильності ОСОБА_1 не була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення у справі повторної судово-психіатричної експертизи (частина друга статті 113 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що недоліки волі сторони (сторін) правочину, передбачені частиною третьою статті 203 ЦК України, зокрема вчинення правочину дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не можуть бути підставою для визнання недійсним заповіту в окремій його частині, оскільки заповіт є одностороннім правочином (стаття 1233 ЦК України), який вчиняється заповідачем особисто (стаття 1234 ЦК України) одномоментно (шляхом його підписання і нотаріального посвідчення) (стаття 1247 ЦК України) та щодо усіх призначених у ньому спадкоємців (стаття 1235 ЦК України).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пунько І. В. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня прийняття судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета