РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №:755/2881/20

Провадження №: 2/755/2246/20

"04" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

у с т а н о в и в:

21.02.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у якому просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 48000,00 грн. з моменту звернення до суду із цим позовом, оскільки з моменту розірвання шлюбу аліменти на утримання доньки відповідачем не сплачувались; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання з 01.09.2019 року починаючи стягнення щомісячно з моменту подачі заяви до суду і до закінчення дитиною навчання до 10.02.2023 року.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30.09.2000 року сторони у справі зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами у справі розірвано 12.01.2016 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально дитині не допомагав, участі у її вихованні не приймав. Всупереч вимогам закону, відповідач ухилявся від свого обов`язку щодо утримання дитини. Між сторонами на момент пред`явлення позову до суду не було досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. За рішенням суду аліменти на утримання дитини були присуджені у твердій грошовій формі в розмірі 1000,00 грн. до досягнення нею повноліття, щомісячно, але відповідач не виплачував їх, пояснюючи це тим, що їх немає. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана з 01.09.2019 року. Дочка навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Оплата за навчання складає 27200 грн. на рік згідно договору про надання освітніх послуг № 196879 . Враховуючи те, що дитина навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, знаходиться на утриманні матері, вона потребує матеріальної допомоги. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, так як працює та отримує грошові кошти. Позивачка змушена сама утримувати та виховувати доньку, працювати за для матеріального забезпечення себе самої та дитини, при чому заробітної плати, яку отримує позивачка, недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка, крім іншого, посилається також на положення закону щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Ухвалою суду від 26.02.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху 14.04.2020 року позивача звернулась до суду із заявою в якій вказала, що просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання з 01.09.2019 року у розмірі 3000,00 грн. починаючи стягнення щомісячно з моменту подачі заяви до суду і до закінчення дитиною навчання до 07.07.2023 року.

Ухвалою суду від 15.04.2020 року продовжено розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа у справі отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами 17.03.2020 року, однак своїм правом щодо надання пояснень не скористалась.

Відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами 18.03.2020 року, однак у визначений судом строк не подав до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.09.2000 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2016 року шлюб було розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-7).

Як вбачається з матеріалів справи, за вказаним рішенням щодо стягнення аліментів, яке набрало законної сили 04.02.2016 року, 18.03.2016 року Дніпровським районним судом був виданий виконавчий лист (а.с. 8).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сума до стягнення у розмірі 48000,00 грн. визначена позивачем як аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини, фактично є сумою аліментів, які відповідач, згідно тверджень позивача, не сплачував за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2016 року.

При цьому, із матеріалів справи не вбачається жодних даних про те, чи був виданий Дніпровським районним судом м. Києва виконавчий лист про стягнення аліментів пред`явлений позивачем до виконання.

Наявна в матеріалах справи копія виконавчого листа не містить будь-яких відміток державного виконавця про виконання рішення суду, а на теперішній час у зв`язку із досягненням дитиною повноліття, строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання сплив, дані про поновлення судом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відсутні.

Порядок виконання рішення суду про стягнення аліментів передбачений нормами СК України та Закону України «Про виконавче провадження», натомість позивач на власний розсуд користується своїм право пред`явлення або непред`явлення виконавчого листа до виконання і в такому випадку несе правові ризики невчинення відповідних дій та їх наслідки.

Статтею 194 СК України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Натомість матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звернення позивачем рішення суду про стягнення аліментів до виконання шляхом пред`явлення виданого за відповідним рішенням суду виконавчого листа до примусового виконання.

Як аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини, кошти в розмірі 48000,00 грн. також не можуть бути стягнені з відповідача, оскільки за змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.При цьому третій особі у справі виповнилось 18 років 21.12.2018 року, а із відповідним позовом до суду позивачка звернулась 21.02.2020 року, тобто після досягнення дитиною повноліття.

Крім того, до повноліття дитини розмір аліментів був визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2016 року і в такому випадку позивачка до повноліття дитини мала право звернутись до суду із позовом про зміну розміру або способу стягнення аліментів.

За наведених обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 48000,00 грн.

Відповідно до договору №196879 від 29.08.2019 року про надання освітніх послуг, виконавцем послуги є Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», замовник - ОСОБА_1 , одержувач послуги - ОСОБА_3 . Термін навчання становить чотири роки. Загальна вартість освітньої послуги за цим договором за весь строк навчання становить 108800,00 грн. (а.с. 11).

Згідно довідки №6063 від 10.02.2020 року, ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання факультету фінансів, ДВНЗ «Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана». Дата закінчення університету 30.06.2023 року (а.с. 12).

Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Третій особі у справі виповнилось 18 років, але вона ще до досягла 23-го віку.

Позивачка має право на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки повнолітня дитина проживає із нею, що вбачається зі змісту адрес позивача та третьої особи, які зазначені у позовній заяві, а також підтверджується наявністю рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2016 року про стягнення аліментів на утримання дитини саме на користь її матері.

Дитина продовжує навчання, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та достатніми письмовими доказами.

У довідці навчального закладу зазначено, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Відповідач отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та додатками до неї 18.03.2020 року, відзиву на позовну заяву не надав і жодною іншою заявою по суті справи або з процесуальних питань не заперечував наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу та відповідних доказів на підтвердження цього суду не надав. Отже суд приходить до висновку, що відповідач має достатній дохід, що дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом зменшення заявленого до стягнення розміру, з огляду на наступне.

Стороною позивача не надано суду даних про задовільний або незадовільний стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, яке в даному випадку визначається розміром доходу самої позивачки. При визначенні розміру аліментів суд має брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків, однак позивачка посилаючись на недостатність свого заробітку, не надала суду фактичні докази на підтвердження розміру її заробітної плати.

При цьому, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, будь-які дані про незадовільний стан здоров`я відповідача відсутні, тож останній може працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує допомоги.

Наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина не встановлено.

При розгляді справи судом будь-яких інших обставин передбачених ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору не встановлено.

Отже, ураховуючи положення ст. 182 СК України, суд приймає до уваги працездатний вік відповідача, відсутність будь-яких посилань відповідача на свій незадовільний стан здоров`я, відсутність будь-яких обґрунтувань відповідачем свого незадовільного матеріального стану чи взагалі неможливості надавати матеріальну допомогу, що підтверджувалось би доказами. Відповідач не посилався на наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, тож вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання є обґрунтованими.

З метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, суд визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який має стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, ураховує всі встановлені обставини, а також рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, та приходить до висновку, що розмір аліментів слід в даному випадку визначити у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи. Адже такий розмір забезпечить лише мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 182, 191, 192, 194, 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 21.02.2020 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 (двадцяти трьох) річного віку.

Право на утримання (стягнення аліментів) припиняється у разі припинення навчання.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення суми платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснюю учасникам справи, що відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 04.05.2020 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя -