ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1455/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р.Дарницький районний суд м.Києва в складі головуючого судді Даниленко В.В. при секретарі Скромній І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва, в залі судових засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в свої інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_5 треті особи Дарницька районна в м.Києві державної адміністрації Відділу реєстрації місця та Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням та реєстрацію та зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: визнати за ОСОБА_1 та неповнолітніми ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Відділ реєстрації місця проживання Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації зареєструвати ОСОБА_1 , та неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Аргументуючи свої вимоги позивач посилається на обставини викладені у позовній заяві.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року було відкрито провадження у справі.

В свою чергу, ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання їх спільних дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з батьком.

Аргументуючи свої вимоги ОСОБА_5 посилається на обставини викладені у зустрічній позовній заяві.

В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, в позові щодо визначення місця проживання дітей з батьком просила відмовити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на те, що він є одноособовим власником квартири, вказане майно він придбав до шлюбу, позивач добровільно знялась з реєстрації сама та зняла з реєстрації дітей у 2016році, у дітей на сьогодні є зареєстроване місце проживання у Харківській області, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі не є членами сім`ї відповідача. Зустрічний позов про визначення місця проживання спільних дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з ним просив задовольнити, зазначив, що не заперечує, щоб діти проживали в його квартирі.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з?явився.

Заслухавши учасників справи, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.04.2009року по 06.06.2016року.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1, ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.07.2006року, тобто вказане майно ОСОБА_5 придбав до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України право користування позивачки квартирою за адресою: АДРЕСА_1 припилося, оскільки ОСОБА_1 була вселена разом із її сином від попереднього шлюбу - ОСОБА_2 та набула право користування квартирою у 2009 році як член сім`ї власника житла; в 2016році добровільно зналась з реєстрації разом з дітьми та виїхала з квартири.

Позивач зазначає в позові, що в серпні 2016року вона сама знялась з реєстрації та зняла з реєстрації неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1 , та переїхала мешкати до своєї матері в Харківську область, де і зареєстрували своє місце проживання, що підтверджується ксерокопією паспорта ОСОБА_1 , тобто позивачка разом з дітьми не проживає в квартирі з вересня 2016року.

З 2016 року неповнолітні спільні діти сторін - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , їх місце проживання батьками визначено з матір`ю.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Суд приходить до висновку, що позивач не має законного права користуватися жилим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєструвати відповідно своє місце проживання за вказаною адресою, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх спільних дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з батьком, суд приходить до наступних висновків.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 08 січня 2009 року у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" та рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України").

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Не спростовуючи рівність прав батька та матері на визначення місця проживання дитини з кожним з них, судом не встановлено будь-яких підстав, які б вказували на те, що погоджене між сторонами раніше місце проживання дитини з матір`ю підлягає зміні.

Наявність площі належної відповідачу квартири не вказує на те, що у найкращих інтересах дітей є саме проживання їх з батьком або на те, що проживання з матір`ю не є можливим.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів негативного впливу на розвиток дітей, відсутність піклування про них, не виконання батьківських обов`язків, тощо.

З цих підстав у визначенні місця проживання дітей з батьком суд відмовляє.

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в свої інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_5 треті особи Дарницька районна в м.Києві державної адміністрації Відділу реєстрації місця та Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя: