Провадження №2/523/263/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2020 р.Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" є власником(балансоутримувачем) гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_1 починаючи з 1984 року проживає в зазначеному гуртожитку, а також зареєстрована за адресою гуртожитку: АДРЕСА_2 .

Проживаючи в гуртожитку відповідачка на рівні з іншими мешканцями гуртожитку користувалася комунальними послугами та використовувала електроенергію для власних потреб, однак починаючи з січня 2017 року не сплачувала за отримані комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості за проживання, спожиті послуги електропостачання, водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року в сумі 57240,00 грн. Позивач просить суд стягнути вказану суму.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2019р. відкрите спрощене провадження по даній цивільній справі.

Відповідачка надала суду відзив на позов, вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки розрахунок здійснений неправильно, без даних лічильника, ОСОБА_1 договір про найм кімнати не укладала.

Дослідивши матеріали страви, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка проживає та зареєстрована за адресою гуртожитку: АДРЕСА_2 .

Відповідачка не сплачує житлово-комунальні послуги та з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 згідно наказу №48/08 від 22.10.2016р., щомісячник платіж складається з : плати за проживання - 620грн., плати за електроенергію(при безобліковому користуванні) - 880,00грн.; плати за воду(при безобліковому користуванні) - 90,00грн.; всього 1590,00грн.; за 36 місяців - 57240,00грн.

Проаналізувавши зазначений розрахунок, суд вважає, що суми, нараховані за електроенергію та воду не відповідають нормам законодавства, а також не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строк не визначені відповідним договором.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

При цьому, позивачем з метою підтвердження заборгованості за електроенергію та воду не наведено жодних доказів, що вказаний будинок не оснащений лічильниками, немає ніякого обліку спожитої електроенергії та води для застосування без облікового методу ведення підрахунку.

Разом з тим, у разі якщо будинок оснащений лічильниками і обліковується загальне місячне використання електроенергії та води жильцями гуртожитку, позивачем мала б бути наведена детальна помісячна калькуляція із зазначенням скільки використано електроенергії та води за конкретний місяць, вартість електроенергії та води, кількість мешканців, між якими проводиться пропорційне розподілення витрат.

Крім того, позивач вказує, що ним укладені договори з ТОВ «Інфоксводоканал», ПАТ «Одесаобленерго», однак не надає копії цих договорів.

За таких обставин, суд доходить висновку про недоведеність сум заборгованості відповідачки за електроенергію та воду, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги в частині стягнення плати за проживання в гуртожитку підлягають задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до пунктів 18, 39 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 р., мешканці зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги.

Формування тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється підприємствами відповідно до вимог Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово- комунальні послуги».

За таких обставин, враховуючи зазначені норми, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути (36*620грн.) 22320,00грн. заборгованості по сплаті за проживання в гуртожитку за період з 01 січня 2017р. по 31 грудня 2019р.

Також, Пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № передбачено, що користування приміщеннями здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму(оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування.

Пунктом 5 Правил № 572 передбачено, що власник квартири, житлового приміщення у гуртожитку має право здавати в найм(в оренду) квартиру, житлові приміщення у гуртожитку або кімнату квартири, житлового приміщення у гуртожитку та укладати інші договори відповідно до законодавства. Користування наймачем(орендарем) квартири(кімнати), житлового приміщення у гуртожитку здійснюється згідно з договором найму(оренди).

Виходячи з аналізу даних норм, а також враховуючи те, що даний договір найму раніше не укладався, однак позивач продовжував надавати послуги щодо вивезення ТПВ, утримання будинку та прибудинкової території, при цьому позивач звертався до відповідача з вимогами погасити борг, відповідач відповідно користувався даними послугами, а тому суд не бере до уваги доводи відповідачки щодо відсутності договору найму.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921грн.

Керуючись ст.ст.141,264-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів» (, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, буд.124) 22320,00грн. заборгованості по сплаті за проживання в гуртожитку за період з 01 січня 2017р. по 31 грудня 2019р.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів» судовий збір в розмірі 1921грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначення строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 23.04.2020р.

Суддя