Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 522/20156/14-ц

провадження № 61-39279св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - Євтодьєв Анатолій Олександрович ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 08 лютого 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 134 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 лютого 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. і зареєстрований у реєстрі за № 246, за умовами якого останні передали в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 об`єкту будівництва та будується за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 232 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 лютого 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. і зареєстрований у реєстрі за № 247, за умовами якого остання передала в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 об`єкту будівництва та будується за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальниками своїх зобов`язань за кредитними договорами від 08 лютого 2007 року станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 233 936,10 дол. США за договором, укладеним із ОСОБА_3 , та 373 463,60 дол. США за договором, укладеним із ОСОБА_2 , у рахунок часткового погашення якої ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», ціну на предмет іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом; визнати за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають, чи здійснюють господарську діяльність у офісному приміщенні, розрахунковою площею 303,45 кв.м., що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку №5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року у складі судді Шенцової О. П. позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Звернуто стягнення у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за кредитним договором від 08 лютого 2007 року на предмет іпотеки - офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», ціну на предмет іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселено без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають, чи здійснюють господарську діяльність у офісному приміщенні, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у рівних частках на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд вважав, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 задоволено.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 8 800,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є неналежними відповідачами у справі, оскільки дійсними власниками майна, на яке позивач просить звернути стягнення, є ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5 , які до участі у справі залучені не були.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Євтодьєв А. О. , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві Хопті С. Ф.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року № 1022/0/226-20 і протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції не врахував, що у частині першій статті 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Оскільки право власності на спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перейшло без згоди іпотекодержателя, то останні набули статусу іпотекодавців, а тому несуть усі зобов`язання за іпотечними договорами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 134 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 лютого 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. і зареєстрований у реєстрі за № 246, за умовами якого останні передали в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 об`єкту будівництва та будується за адресою: АДРЕСА_1 .

08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 232 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 лютого 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, 08 лютого 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. і зареєстрований у реєстрі за № 247, за умовами якого остання передала в іпотеку банку майнові права на незакінчене будівництвом офісне приміщення, розрахунковою площею 303,45 кв. м, що знаходиться на 1 поверсі в секції 2 жилого будинку № 5 об`єкту будівництва та будується за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальниками своїх зобов`язань за кредитними договорами від 08 лютого 2007 року станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 233 936,10 дол. США за договором, укладеним із ОСОБА_3 , та 373 463,60 дол. СШАза договором, укладеним із ОСОБА_2

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною другою статті 16 ЦК Українипередбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

У справі, що переглядається, судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 лютого 2014 року, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_8 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 324 кв. м.

25 лютого 2015 року ОСОБА_4 на підставі відповідного договору подарувала 1/2 частини нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ОСОБА_5 .

З урахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є неналежними відповідачами у справі, оскільки власниками майна, на яке позивач просить звернути стягнення є ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5 , які до участі у справі залучені не були.

Разом з тим, у частині першій статті 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Однак, згідно з пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення є те, що суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Крім того, колегія суддів звертаю увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим у частині першій статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, позивач відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18 і від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц, провадження № 14-117цс18 та Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 357/1887/15-ц, касаційне провадження № 61-29029св18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян