Дата документу 08.05.2020 Справа № 335/9673/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9673/19
Провадження №22-ц/807/1415/20
Головуючий в 1-й інстанції Рибалко Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливої Марини Олександрівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання на час навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2019 року і до досягнення ОСОБА_1 23 років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідач є її батьком. Позивач навчається на третьому курсі Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання за контрактом. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2021 року. Вартість навчання за рік становить приблизно 23000,00 грн. З початку навчання і по теперішній час кошти за навчання сплачує мати, відповідач матеріальної допомоги на навчання не надає. Позивач зазначала, що працевлаштуватися не має можливості оскільки навчається на денній формі навчання, у свою чергу відповідач працевлаштований та отримує постійний дохід, інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, на його утриманні не має, отже матеріальне становище відповідача та його стан здоров`я дозволяють йому сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн.

24.01.2020 року позивач надала уточнену позовну заяву, в якій просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходів) на її утримання на час навчання, щомісячно починаючи з 28.08.2019 року і до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) аліменти на її утримання, як повнолітньої особи, яка продовжує навчання, у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 29.08.2019 року і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року, включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання даного рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливої Марини Олександрівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру стягуваних аліментів з 2000,00 грн. щомісяця на ј частку доходу (заробітку) відповідача щомісяця.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріальне становище відповідача та його стан здоров`я, наявність офіційного працевлаштування та відсутність змін сімейного стану дозволяють йому сплачувати аліменти у розмірі заявленому до стягнення ј частка доходу (заробітку) щомісяця, при цьому суд першої інстанції вийшовши за межі позовних вимог необґрунтовано стягнув аліменти у розмірі 2000,00 грн., який явно недостатній для забезпечення позивача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки, апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , яке видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Донецької області, актовий запис №501.

Згідно договору №72/4ф про надання освітніх послуг від 01.09.2016 року, ОСОБА_1 є студентом Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на денній формі строком навчання чотири роки за ступенем бакалавр.

Пунктом 9 договору №72/4ф передбачено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 91600,00 грн. За кожен календарний рік окремо вартість освітньої послуги становить 22900,00 грн.

У договорі від №72/4ф про надання освітніх послуг від 01.09.2016 року, зазначено, що строк навчання чотири роки за ступенем бакалавра.

Згідно довідки №4689 від 30.10.2019 року за підписом директора Інституту з підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого ОСОБА_1 є студентом 4 курсу 12 групи. Зарахована за освітнім ступенем бакалавр на місце, що фінансується за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб наказом №419-с від 12.08.2016 року. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 12.04.2019 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , яке видано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №244. Прізвище після державної реєстрації: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , яке видано Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №335.

Отже відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні малолітню дитину.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на її утримання у зв`язку із навчанням в розмірі 2000,00 грн., який, з урахуванням раніше наданої матеріальної допомоги, та рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення її потреб, пов`язаних із продовженням навчання, та не є непосильним для відповідача, оскільки, на переконання суду, його майновий стан дозволяє сплачувати аліменти в такому розмірі.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцятитрьохрічного віку при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 дійсного Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд приймає до уваги можливість надання утримання другим із батьків, дружиною, чоловіком і повнолітніми дочкою, сином.

Окрім того, ст.201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розглядів справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Задовольняючи позовні вимоги частково, судом першої інстанції враховано всі передбачені законодавством обставини, а саме доведеність продовження позивачем навчання після досягнення повнолітня, здійснення витрат пов`язаних з продовженням навчання, матеріальний та сімейний стан відповідача, який офіційно працевлаштований та має на утриманні малолітню дитину; участь у забезпечення позивача з боку матері.

Між тим, слід зазначити, що відповідно до матеріалів справи 24.01.2020 року позивачем подана уточнена позовна заява, яка при цьому була прийнята судом, в якій позивачка просила стягнути на її користь аліменти у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця.

Таким чином, позивач змінив свої вимоги, не лише в частині розміру стягуваних аліментів, а й в частині способу їх стягнення до ухвалення судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи те, що відповідач офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, з урахуванням позовних вимог, саме щодо стягнення аліментів у частці від заробітку, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині розміру та способу стягнення аліментів, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Зазначений розмір аліментів, на думку колегії суддів апеляційного суду, забезпечить справедливий баланс між потребами позивача в отриманні матеріальної допомоги на період навчання та можливостями відповідача в наданні такої допомоги, та наявності в нього на вихованні та утриманні іншої малолітньої дитини.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Щасливої Марини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року у цій справі змінити в частині розміру і способу стягнення аліментів, а саме стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) аліменти на її утримання, як повнолітньої особи, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.08.2019 року і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року, включно.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 08 травня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков