ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2020 року м. Кропивницький

справа № 383/917/18

провадження № 22-ц/4809/833/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гури Костянтина Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року у складі судді Адаменко І.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 05.11.2010 року укладено договір позики, згідно якого він надав відповідачеві гроші в сумі 50000,00 гривень, що за домовленістю сторін є еквівалентом 6300,00 доларів США. Вказує, що позика мала бути повернена до 05.11.2015 року, проте відповідач свої зобов`язання не виконала та відмовляється повернути борг в добровільному порядку, тому звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу в розмірі 177345,00 гривень, що еквівалентно 6300 доларів США станом на день звернення до суду, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 14934,70 гривень, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, та судові витрати.

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду і зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірний договір вона не підписувала, а отже відсутнє її волевиявлення на укладення цієї угоди, тому звернулася до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати недійсним договір позики, укладений 05 листопада 2010 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05.11.2010 року в сумі 50000,00 грн. та три проценти річних в розмірі 4210,70 грн., всього в загальній сумі 54210,70 грн., а також судовий збір в розмірі 542,11 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Адвокат Гура Костянтин Вікторович , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_2 192 279 (сто дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят девять) грн. 70 коп. заборгованості за договором позики від 05.11.2010 року на користь ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального законодавства, що як наслідок призвело до винесення рішення, яке порушує права позивача. Суд першої інстанції без будь-якого обґрунтування зазначив, що сума основної заборгованості складає 50000,00 грн. виходячи з того, що сума 6300 доларів США була еквівалентна 50000 грн. та відповідно необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за змістом якого, позичальник ОСОБА_2 отримала від позикодавця ОСОБА_1 , а той у свою чергу передав у власність позичальнику грошову суму в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові 6300 (шість тисяч триста) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець. Передачу вказаних коштів у національній валюті було здійснено до підписання Договору (т.1а. с.45).

Згідно п. 2 Договору сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 05.11.2015 року та (або) не пізніше ніж за тридцять календарних днів після вимоги позикодавця.

Судом також встановлено, що зобов`язання за вказаним Договором з повернення у строк позики в сумі 50000 грн. відповідачем не виконано, та воно не виконано в повному обсязі на час розгляду справи.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга надійшла через суд першої інстанції і зареєстрована в апеляційному суді 07.04.2020 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 192 279 грн. 70 коп., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (з 01.01.2020 становить 210200 грн.), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до розгляду без повідомлення сторін.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд встановив, що 05 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за змістом якого, позичальник ОСОБА_2 отримала від позикодавця ОСОБА_1 , а той у свою чергу передав у власність позичальнику грошову суму в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові 6300 (шість тисяч триста) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець. Передачу вказаних коштів у національній валюті було здійснено до підписання Договору (т.1 а.с.45).

Згідно п. 2 Договору сторони домовились про те, що: договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 05.11.2015 року та (або) не пізніше ніж за тридцять календарних днів після вимоги позикодавця; повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 6300 доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець ( за вибором Позикодавця) на день передачі грошей.

Станом на день звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, при цьому законодавець не пов`язує визначення грошового еквівалента з конкретним видом іноземної валюти.

Традиційним є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. Якщо екстраполювати розуміння валюти боргу крізь призму ціни договору, то потрібно зробити висновок, що валюта боргу визначатиметься при укладенні договору за допомогою встановлення ціни в договорі.

За своєю сутністю ціна договору - це збірне поняття, що може стосуватися як вартості певної речі, так і права (права найму, виключного права на використання торговельної марки, права на частку в статутному капіталі, права вимоги тощо). Ціна відображає мінову вартість певного об`єкта, за способом вираження вона може бути грошовою та/або натуральною. Грошове вираження ціни відбувається, відповідно, в національній або іноземній валюті. За такого тлумачення поняття ціни договору буде ширшим і охоплюватиме валюту боргу, тобто ті грошові одиниці, в яких сторони оцінили мінову вартість певного об`єкта.

Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами.

При розгляді справи суд встановив, що 05 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за змістом якого, позичальник ОСОБА_2 отримала від позикодавця ОСОБА_1 , а той у свою чергу передав у власність позичальнику грошову суму в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові 6300 (шість тисяч триста) доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Бобринець.

У договорі позики від 05 листопада 2010 року сторони домовилися про те, що: договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено до 05.11.2015 року та (або) не пізніше ніж за тридцять календарних днів після вимоги позикодавця; повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 6300 доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець ( за вибором Позикодавця) на день передачі грошей.

За таких обстави, оскільки сторони договору позики домовилися про встановлення «валютного застереження», то сума, що підлягала сплаті у гривні, на підставі частини другої статті 533 ЦК України мала визначатися за офіційним курсом долару США.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неповерненням у визначений договором строк суми позики, у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 50000 грн., що еквівалентно 6300 доларів США (на момент укладення договору). При цьому суд, не взявши до уваги пояснення позивача, як сторони договору, дійшов безпідставного висновку, що повна сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 6300 доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Бобринець станом на день (передачі грошей від позикодавця позичальнику) в той час, як сторони домовились про застосування середнього курсу продажу валюти на день повернення позики (передачі від позичальника позикодавцю).

Колегія суддів, враховуючи положення норм матеріального права, що регулюють правовідносини які склались між сторонами та з врахуванням умов підписаного сторонами договору, дійшла висновку, що позов підлягає задоволенню і згідно поданого до суду розрахунку з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 177345,00 гривень заборгованості за позикою, що еквівалентно 6300 доларів США станом на день звернення до суду, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 14934,70 гривень.

Висновки суду апеляційної інстанції

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, що у відповідності до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового судового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 4807 грн. 40 коп. судового збору, які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Гури Костянтина Вікторовича який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05.11.2010 року в сумі 177345,00 гривень, що еквівалентно 6300 доларів США станом на день звернення до суду, а також 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 14934,70 грн., та судовий збір сплачений до суду першої та апеляційної інстанції в сумі 4807 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 травня 2020 року.

Головуючий С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова