Єдиний унікальний номер судової справи 490/5801/19
Номер провадження 22-ц/812/808/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом міста Миколаєва 25 березня 2020 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та покладення обов`язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та покладення обов`язку вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 березня 2017 року №251 «Про розгляд звернень громадян і затвердження спільних рішень адміністрації і профспілкового комітету підприємств і організацій щодо взяття на квартирний облік, внесення змін та доповнень до облікових справ, зняття з квартирного обліку» ОСОБА_1 взято на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов до загальної черги та списку на першочергове отримання жилих приміщень.

Відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року №280, позивач має право на отримання відповідної грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення і така компенсація виплачується в залежності від черговості взяття особи на квартирний облік, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом.

Рішеннями засідань міської комісії щодо розгляду заяви про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 05 вересня 2018 року та від 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 призначено грошову компенсацію як внутрішньо переміщеній особі, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції.

Між тим, Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради взято до уваги дату постановки позивача на квартирний облік не 27 березня 2017 року, а 10 серпня 2018 року, оскільки рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10 серпня 2018 року за №748, вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що перебуває на квартирному обліку як внутрішньо переміщена особа з числа учасників бойових дій відповідно до пп.8 п.13 Правил обліку громадян, та, відповідно, позивач має номер 13 у черзі, хоча взятий на квартирний облік раніше всіх інших осіб.

Позивач вважає, що протиправне встановлення відповідачем дати взяття його на квартирний облік 10 серпня 2018 року замість 27 березня 2017 року порушує його право на отримання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення в порядку черговості взяття на квартирний облік.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати протиправним встановлення Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради черговості виплат грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, із врахуванням 10 серпня 2018 року як дати взяття на квартирний облік позивача та зобов`язання відповідача здійснити йому виплату вищезазначеної компенсації із врахуванням дати 27 березня 2017 року, як дати взяття його на квартирний облік.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 липня 2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 вересня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 березня 2020 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким направити справу до Центрального районного суду міста Миколаєва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги тієї обставини, що цей спір не вважається публічно-правовим та повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки до суду за захистом майнового цивільного права звернулася фізична особа. Окрім того позивач звертав увагу на те, що судом не враховані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №2а-87/11 та від 03 липня 2019 року у справі №1306/9031/2012.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 ч.1 ст.4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала думку про те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо одної не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (пункт 5.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17; пункти 28-30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16).

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 при зверненні з позовом просив визнати протиправним встановлення Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради черговості виплат грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, із врахуванням 10 серпня 2018 року як дати взяття на квартирний облік позивача та покласти обов`язок на відповідача здійснити йому виплату вищезазначеної компенсації із врахуванням дати 27 березня 2017 року, як дати взяття його на квартирний облік.

Відповідачем у цій справі є Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, який діє в цих правовідносинах як суб`єкт владних повноважень та здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Закриваючи провадження у справі районний суд вважав, що вимоги позивача стосуються необмеженого кола осіб, які також мають право на отримання грошової компенсації, спір виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, такий спір не є приватноправовим, а відповідно підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки у спірних правовідносинах Департамент праці та соціального захисту населення, у межах та у порядку, встановленому Порядком та умовами надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України (далі Порядок), наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем його права на виплату грошової компенсації і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин колегія суддів вважає, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій та покладення обов`язку вчинити певні дії мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Посилання у апеляційні скарзі на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, не можуть бути прийняті до уваги. Так, правова позиція у правовідносинах щодо юрисдикції спорів, пов`язаних з правовідносинами про захист права конкретної фізичної особи на житло висловлювалась у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 1306/9031/2012.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що за своєю суттю вимога забезпечити житлом в особливому порядку (поза чергою) є однією зі складових правового відношення з реалізації права на житло, в якому не можуть не зачіпатися права інших осіб, які теж мають право на позачергове отримання житла за схожих умов. Такі правові ситуації зумовлюють появу спорів про право, вирішення яких з огляду на коло суб`єктів та правову основу спору віднесено до цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки спірні правовідносини пов`язані із забезпеченням позивача та його родини житлом, цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Натомість, у даній справі позивач не порушує питання щодо порушення його права на житло чи права на грошову компенсацію, а оскаржує дії суб`єкта владних повноважень щодо порядку визначення черговості його права на отримання грошової компенсації, які передбачені вищевказаним Порядком.

З аналогічних підстав, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №2а-87/11, оскільки вони стосуються поновлення прав особи у сфері житлових відносин.

Колегія суддів також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що судове рішення суду першої інстанцій є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; у ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 04 травня 2020 року