КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/426/2020
УХВАЛА

06 травня 2020 року м. Київ

справа № 363/158/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, набутого під час шлюбу,

встановив:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, набутого під час шлюбу, задоволено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, вважаючи, що його права порушені, звернувся з апеляційною скаргою.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

29 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зареєстроване за ОСОБА_3 спірне нерухоме майно:

- садовий будинок, загальною площею 65,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- садовий будинок, загальною площею 145,3 кв.м., житловою площею 68,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 земельної ділянки з кадастровим № :38:073:0156, загальною площею 0,0502 га, цільовим призначенням - для колективного садівництва, за адресою: Київська область , Вишгородський район, м, Вишгород, «Надія» громадська організація садового товариства;

- 1/2 земельної ділянки з кадастровим № :38 :073: 0101, загальною площею 0,0499 га, цільовим призначенням - для колективного садівництва, за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, «Надія» громадська організація садового товариства.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року по справі № 758/10283/14-ц на користь ФОП ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_4 коштів на суму 827 108 грн. 30 коп., від сплати яких останній ухиляється в рамках відкритого 28 грудня 2015 року Подільським РВДВС м. Києва виконавчого провадження № 49733956. Станом на 28 грудня 2015 року - день відкриття вказаного виконавчого провадження, і накладення постановою державного виконавця арешту на все майно ОСОБА_4 , за ним було зареєстровано на праві власності на дві земельні ділянки та розміщені на них будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також транспортний засіб Мітсубіші Аутлендер 2007 р.в., ДНЗ: НОМЕР_5 .

Також, до прийняття рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 у справі № 758/10283/14-ц ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на все належне ОСОБА_4 майно. Така ухвала прийнята на примусове виконання ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві 22 вересня 2014 року постановою № 44802787. Таким чином, з 17 вересня 2014 року на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва про забезпечення позову, було накладено арешт та заборону відчуження на все майно ОСОБА_4 .

Звертає увагу, що вищевказане нерухоме та рухоме майно, яке є предметом спору у даній справі № 363/158/16-ц, на момент пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, вже перебувало під дією арештів, накладених на виконання ухвали про забезпечення позову та на виконання рішення про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 у справі № 758/10283/14-ц, і за рахунок цього майна останній розраховував та продовжує розраховувати на задоволення своїх майнових вимог. Направляючи справу № 363/158/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд встановив, що при заявленій ціні позову у даній справі в 802 842 грн., на момент звернення до суду відповідач у цій справі мав перед скаржником борг у виконавчому провадженні на суму 827 108 грн. 30 коп., у зв`язку з чим позов може порушувати інтереси кредитора, тобто ФОП ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, вважає, що позов про поділ майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлений на ухилення останнього від виконання встановлених судовим рішенням грошових зобов`язань на користь ФОП ОСОБА_1 , шляхом перереєстрації майна, оборотоздатність якого обмежена, під виглядом виконання судового рішення в цій справі.

Станом на день звернення із даною заявою ОСОБА_4 своїх зобов`язань перед скаржником не виконав, від їх виконання ухиляється, спільно з дружиною - ОСОБА_3 перешкоджає примусовій реалізації арештованого майна, та сприяє його переховуванню, виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні.

Вказує, що про переховування як позивачем, так і відповідачем спірного майна від державного виконавця і стягувача вказує зокрема та обставина, що поділений судовим рішенням від 17 лютого 2016 року у даній справі порівну між сторонами транспортний засіб Мітсубіші Аутлендер 2007 р.в., ДНЗ: НОМЕР_5 було оголошено у розшук постановою державного виконавця № 49733956 від 31 березня 2017 року, тобто через рік після його поділу, у зв`язку з переховуванням подружжям ОСОБА_4 такого автомобіля. Також державним виконавцем здійснено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, і в подальшому було направлено звернення про результати розгляду і виконання такого подання.

Зазначає, що значна частина належного ОСОБА_4 майна, яка переоформлена на ОСОБА_3 на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, на день звернення до суду із заявою, не перебувають під дією арешту, і можуть бути вільно відчужені титульним власником на користь третіх осіб, для уникнення звернення на них стягнення. Вказане майно, хоча формально і належить ОСОБА_3 на сьогоднішній день, проте на переконання скаржника, вибуло із власності відповідача неправомірно, і за рахунок такого майна скаржник розраховує здійснити задоволення своїх матеріальних вимог в порядку виконання судового рішення.

Вказаний ризик відчуження ОСОБА_3 майна, на яке скаржник розраховує звернути стягнення тобто стосовно якого має вимоги, є реальним і існуючим, оскільки будь яких заборон щодо такого майна після його перереєстрації на ОСОБА_3 не встановлено, а раніше застосовані заборони не можуть бути виконані в силу заміни титульного власника, при цьому шлюб між сторонами не припинено, і фактичні обставини та письмові докази вказують на те, що і ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 вчиняють дії, направлені на переховування рухомого майна та перешкоджання примусовій реалізації в порядку виконання судових рішень нерухомого майна, набутого ними під час шлюбу.

За наведених обставин, вважає, що у даній справі № 363/158/16-ц існує об`єктивна і нагальна необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, з метою попередження зловживання процесуальними правами зі сторони сторін справи. При цьому, такий засіб забезпечення позову не потребує вжиття зустрічного забезпечення, та не завдасть шкоди правам учасників спору і третім особам, оскільки не вирішує питань перерозподілу власності, переходу такого права і не обмежує сторін у праві користування такою власністю, натомість лише обмежує оборотоздатність майна, що є достатнім важелем дотримання процесуальних прав учасниками.

Вивчивши матеріали справи, заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України, визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього відповідних умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, обов`язковою умовою є обґрунтування, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у справі унеможливить чи істотно ускладнить виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, та чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Разом з тим, подаючи заяву про забезпечення позову, представником заявника ОСОБА_1 , як особою яка не приймала участі у справі, не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у цій справі унеможливить чи істотно ускладнить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, враховуючи, що позивачем у справі є ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, набутого під час шлюбу, заявник ОСОБА_1 , який не приймав участі у цій справі, фактично просить накласти арешт на спірне майно з метою виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року по справі № 758/10283/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 827 108 грн. 30 коп.

Однак, зазначена обставина не може бути підставою забезпечення позову ОСОБА_3 у даній справі та не відповідає вимогам статті 149 ЦПК України, оскільки під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Метою забезпечення позову, за змістом статей 149-150 ЦПК України, є гарантування позивачу виконання рішення суду (в разі задоволення його позову), за рахунок обмежень прав відповідача, в тому числі на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Оскільки подана ОСОБА_13 , як особою, яка не приймала участь у справі, заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих посилань, яким чином невжиття заходів унеможливить чи істотно ускладнить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача саме у цій справі, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.