Постанова

Іменем України

06 травня 2020 року

м. Київ

справа № 159/4320/17

провадження № 61-36772св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області у складі судді Логвинюк І. М. від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., від 03 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» (далі - ПрАТ «Волиньобленерго») про захист прав споживачів, про визнання дій незаконними та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що у жовтні 2017 року його житловий будинок по АДРЕСА_1 було безпідставно відключено від електропостачання працівниками Ковельської філії ПрАТ «Волиньобленерго». На час звернення із позовом будинок є знеструмленим та фактично непридатним до проживання. Відключення від електропостачання працівники відповідача обґрунтовували тим, що у нього наявний борг у розмірі 46 811,69 грн за спожиту електроенергію, наявність якого встановлена рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09 грудня 2016 року. Заперечуючи наявність заборгованості, позивач вказав, що відповідач не є стягувачем у відкритому виконавчому провадженні ВП №54158635 від 19 червня 2017 року, оскільки ним є публічне акціонерне товариство «Волиньобленерго» (далі - ПАТ «Волиньобленерго»).

За таких обставин позивач просив суд визнати незаконним припинення відповідачем постачання електричної енергії до його будинку, зобов`язати відповідача поновити постачання електричної енергії до будинку та стягнути на його користь 50 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у позивача наявна заборгованість за спожиту електроенергію, дії відповідача по відключенню будинку від електропостачання є законними, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2018 рокузалишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано недоведеністю факту неправомірного відключення будинку позивача від постачання електричної енергії та існування непогашеної заборгованості споживача перед енергопостачальником, яка виникла в результаті порушення ним правил користування електричною енергією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом не передбачено право стягувача за виконавчим провадженням на безпосереднє виконання судового рішення, а також припинення в односторонньому порядку договірних відносин із боржником, а тому дії відповідача по відключенню будинку позивача від енергопостачання є неправомірними.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Між позивачем і ВАТ «Волиньобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «Волиньобленерго», було укладено договір на користування електричною енергією для побутових потреб.

18 січня 2016 року працівниками ПАТ «Волиньобленерго» було проведено перевірку дотримання споживачем Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), в результаті якої складено акт про порушення № 029078, яким встановлено факт позаоблікового підключення проводу до кабелю живлення будинку, через що спожита позивачем електроенергія не обліковувалась.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Волиньобленерго» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 46 811,69 грн вартості за необліковану електричну енергію та судові витрати. Матеріали справи не містять відомостей про виконання цього судового рішення.

Листом від 07 вересня 2017 року за № 52602385 ПрАТ «Волиньобленерго», повідомлено позивача щодо наявної заборгованості за актом № 029078 від 18 січня 2016 року про порушення ПКЕЕН в сумі 46 811,69 грн та попереджено останнього, що у разі несплати у 30-денний термін вказаного боргу, буде припинено електропостачання.

ОСОБА_1 борг не сплатив, питання щодо можливості проведення реструктуризації боргу з Ковельською філією ПрАТ «Волиньобленерго» не вирішував.

19 жовтня 2017 року будинок споживача ОСОБА_1 було відключено від електромережі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанцій відповідають з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Порядок відключення споживачів від електропостачання за наявності заборгованості за електроенергію передбачений ПКЕЕН.

Відповідно до пункту 27 ПКЕЕН у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.

Згідно із пунктами 35, 37 ПКЕЕН електропостачальник має право перевіряти справність приладів обліку, проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку, вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією, тимчасово припинити постачання електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у разі самовільного підключення до електричної мережі, розкрадання електричної енергії.

Пунктом 36 ПКЕЕН передбачено, що відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості після усунення порушень і оплати споживачем заборгованості, витрат на повторне підключення та збитків, завданих електропостачальнику. У разі розгляду спірних питань у судовому порядку термін відключення не повинен перевищувати 1 місяця за умови відсутності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію.

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Відповідно до пунктів 11, 12 укладеного між сторонами договору енергопостачальник несе відповідальність у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника, а споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію, порушення правил користування електричною енергією, розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Згідно із пунктом 19 вказаного договору в разі невиконання зобов`язань споживачем філія енергопостачальника має право, попередивши споживача не пізніше ніж за 2 доби, припинити постачання електроенергії. Відповідальність за можливі наслідки вимкнення енергії покладається на споживача. Припинення електропостачання не звільняє споживача від оплати заборгованості та пені. Повторне підключення до електромережі проводиться після повного погашення боргу і оплати витрат енергопостачальника на повторне підключення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи спір у цій справі та установивши обставини існування непогашеної заборгованості споживача перед енергопостачальником, яка виникла в результаті порушення ним правил користування електричною енергією, суди попередніх інстанцій на підставі доказів, що належним чином оцінені, правильно виходили з недоведеності ОСОБА_1 факту неправомірного відключення представниками енергопостачальника ПрАТ «Волиньобленерго» належного йому будинку від постачання електричної енергії та підставно відмовили у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з цим висновком судів попередніх інстанцій як з таким, що зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідністю обставинам справи.

При цьому безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що законом не передбачено право відповідача на відключення належного позивачу будинку від електропостачання. Вказані доводи спростовуються наведеними нормами закону, а саме пунктами 27, 35-37 ПКЕЕН, а також положеннями, укладеного між сторонами договору на користування електричною енергією для побутових потреб (пункти 11,12,19 договору).

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що відключення від електропостачання було неправомірно здійснено саме працівниками Ковельської філії ПрАТ «Волиньобленерго», а не ПАТ «Волиньобленерго», з яким позивач уклав договір на користування електричною енергією, оскільки судами встановлено, що ПрАТ «Волиньобленерго» є правонаступником ПАТ «Волиньобленерго», у тому числі і у правовідносинах з позивачем.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович