Справа № 522/5739/20
Провадження № 2/522/4340/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

06 травня 2020 року Суддя Приморського району м. Одеси Свячена Ю.Б., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Велк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Велк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності надійшла в провадження судді Свяченої Ю.Б. для розгляду.

Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 21 травня 2020 року.

Разом із позовною заявою представником позивача була подана заява про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на 1/2 частини нежитлової будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 3 287, 3 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- забороною будь яким особам здійснювати будь які дії щодо реєстрації права власності або будь які інші дії, які пов`язані із зміною власника нежитлової будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 3 287, 3 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що він звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Велк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, з підстав того, що з кінця лютого місяця 2015 року по кінець січня місяця 2020 року, позивач та відповідач проживали однією сім`єю та вели сумісне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, вели сумісний бізнес, пов`язаний з нерухомістю. В 2017 році, під час проживання однією сім`єю, за спільні кошти, сторонами була придбана квартира під номером АДРЕСА_2 за 180 000 доларів США, а раніше, у квітні місяці 2015 року, як про це зазначає позивч сторонами було прийняте рішення про купівлю великого об`єкту нерухомості у вигляді Заводу по переробці риби. Відповідно до договору про спільну діяльність від 07 червня 2015 року, умовами якого є те, що позивачем надаються грошові кошти в сумі 100 000 доларів США на придбання заводу по переробці риби та морепродуктів у м. Теплодар з гарантією отримання доходів від виробництва. Відповідно до інформаційної довідки про юридичну особу відповідач є засновником ТОВ «Велк». Згідно довідки з Державного реєстру речових прав, доданої позивачем, власником нежитлової будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 3 287, 3 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «ВЕЛК», на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2015 року, серія та номер: 4889, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А., номер запису про право власності: 10807943. Крім того, позивач посилається на те, що засновники товариства власники спірного майна мають намір відчужити майно третім особам у зв`язку із укладенням між ними договорів позики та застави від 14 травня 2019 року зареєстровані в реєстрі за номерами 1322 та 1319 тому, на думку позивача, існує ризик, того, що відповідач може розпорядитися вищевказаним майном що в свою чергу зробить неможливим виконання рішення у випадку задоволення позову.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з наступних підстав.

Згідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України, передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом позовної заяви, окрім іншого, є визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ нежитлової будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 3 287, 3 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 власником вказаного приміщення відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 13 квітня 2020 року є ТОВ «ВЕЛК» .

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суду не надано підтверджень наміру відповідача відчужити спірне майно третім особам, що у свою чергу унеможливить виконання судового рішення.

У постанові від 21.08.2019 року у справ № 761/39201/18 Верховний Суд дійшов висновку, що посилання в заяві про можливість відчуження відповідачем вищевказаним майном на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-153, 260-261 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Велк» про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження початок якого відчисляється з наступного дня після закінчення строку дії карантину.

Суддя: Свячена Ю.Б.