Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 757/61267/16-ц

провадження № 61-18395св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -Міністерство оборони України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року у складі судді Писанця В. А. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у складі суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді.

Позов обґрунтований тим, щовідповідно до наказу Міністра оборони України, генерала армії Полторака С. Т. від 03 березня 2016 року № 20-ДП по особовому складу керівників державних підприємств на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Козацький» (далі - ДП «Готель «Козацький»).

Згідно з наказом заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП по особовому складу керівників державних підприємств тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» покладено на головного спеціаліста відділу торгівлі та послуг Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_2

Вказаним наказом ОСОБА_1 увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» та наказано повернутися до виконання обов`язків за посадою заступника директора з фінансових питань ДП «Готель «Козацький».

Про зміст наказу від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП ОСОБА_1 належним чином не повідомлено. Ксерокопію наказу позивач отримав після 15 листопада 2016 року, тобто після його скасування наказом заступника Міністра оборони України- керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП про скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП, поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Готель «Козацький» з 31 жовтня 2016 року як незаконно переведеного на іншу посаду.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року у справі № 757/64006/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП про скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП. Наказом Міністра оборони України Полторака С. Т. від 11 жовтня 2017 року № 529 скасовано оскаржуваний наказ від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність предмета оскарження щодо скасування наказу. Оскільки спірний наказ скасований роботодавцем, позивач фактично виконує обов`язки директора ДП «Готель «Козацький», і немає підстав для визнання незаконним оскаржуваного наказу.

Рішення суду в частині відмови у поновленні ОСОБА_5 на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Готель «Козацький» з 31 жовтня 2016 року як незаконно переведеного на іншу посаду мотивоване тим, що покладення тимчасового виконання обов`язків та подальше увільнення від такого тимчасового виконання обов`язків з одночасною вказівкою щодо повернення особи до виконання обов`язків за попередньою посадою не є переведенням на іншу посаду в розумінні статті 32 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року, просив оскаржувані рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

23 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

10 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушеннями норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП, суд першої інстанції не навів мотивів відмови.

Суди не надали правової оцінки тому, що оскаржуваний наказ виданий особою, яка не мала на це повноважень, оскільки повноваження призначати тимчасово виконуючого обов`язки директора державного підприємства, що належить до сфери управління Міністерства оборони України, надані Міністру оборони України, а не його заступнику - керівнику апарата, що визначено в Інструкції про порядок призначення, звільнення та укладення (розірвання) контрактів з керівниками державних підприємств, установ, організацій та господарських об`єднань, що належать до сфери управління Міністерства оброни України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28 липня 2014 року № 486 (далі - Інструкція).

Суди дійшли помилкових висновків стосовно того, що оскаржуваним наказом позивача увільнено з посади тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Готель «Козацький», а не переведено на іншу посаду.

Суд апеляційної інстанції всупереч статті 374 ЦПК України не скасував незаконне рішення суду першої інстанції, чим порушив норми процесуального права.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у липні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, щовідповідно до наказу Міністра оборони України Полторака С. Т. від 03 березня 2016 № 20-ДП на заступника директора з фінансових питань ДП «Готель «Козацький» ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» та увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» ОСОБА_12

Згідно з наказом заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 № 10-ДП на головного спеціаліста відділу торгівлі та послуг Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_9 покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» та увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» ОСОБА_1

Відповідно до наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП скасовано як нереалізований.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року у справі № 757/64006/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП про скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП.

Наказом Державного секретаря Міністра оборони Українивід 01 лютого 2017 року № 3-ДП внесено зміни до наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП, відповідно до яких заступника директора з фінансових питань ДП «Готель «Козацький» ОСОБА_1 вважати таким, що тимчасово виконує обов`язки директора ДП «Готель «Козацький» з 03 березня 2016 року.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року у справі № 757/64006/16-ц, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 15 листопада 2016 року № 11-ДП, виконано в повному обсязі, у тому числі скасовано всі зміни до цього наказу як такі, що не можуть діяти без основного наказу.

Наказом Міністра оборони України Полторака С. Т. від 11 жовтня 2017 року № 529 скасовано накази заступника Міністра оборони України - керівника апарату від 31 жовтня 2016 року № 10-ДП та від 15 листопада 2016 року № 11-ДП (зі змінами).

Позивач тимчасово виконує обов`язки директора ДП «Готель «Козацький» з 03 березня 2016 року, керівництво підприємством будь-якій іншій особі не передавав, на момент ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови продовжував виконувати покладені на нього обов`язки.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 4 ЦПК України 2004 року (чинного на час розгляду справи судом першої інстанції), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до Закону України від 21 вересня 2006 року «Про управління об`єктами державної власності», постанов Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб`єктів господарювання», від 02 серпня 1995 року № 597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є в державній власності», від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору», наказом Міністерства оборони України від 28 липня 2014 року № 486 затверджено Інструкцію.

Цими нормативно-правовими актами встановлені вимоги для призначення на посаду керівника державного підприємства.

Згідно з підпунктом 2 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 «Про затвердження положення про Міністрество оборони України» Міністерство оборони України з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Міністрества оборони України та на посади керівників підприємств, установ і організацій, які належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та військовослужбовців апарату Міноборони.

Відповідно до підпункту 9 пункту 12 цієї ж постанови державний секретар Міноборони призначає та звільняє з посади керівників підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міноборони, приймає рішення щодо їх заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Порядок покладення тимчасового виконання обов`язків керівника підприємства, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, передбачено Інструкцією.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції керівник структурного підрозділу Міністерства оборони України, на якого покладено функціональне управління державним підприємством, погоджує із заступником Міністра оборони України покладання виконання обов`язків керівника підприємства на працівника цього підприємства, установи, організації до призначення керівника підприємства або визначає кандидатуру керівника підприємства. Покладання обов`язків на працівника іншого підприємства здійснюється за рішенням Міністра оборони України.

Згідно з частинами першою, другою статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2011 року № 126/06/186-11 щодо виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника виконання обов`язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своїх основних обов`язків - це заміна працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою (без звільнення від основних трудових обов`язків), коли працівник разом зі своєю основною роботою виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника.

Суди встановили, що позивач перебував на посаді заступника директора з фінансових питань ДП «Готель «Козацький».

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що покладення тимчасового виконання обов`язків та подальше увільнення від такого тимчасового виконання обов`язків з одночасною вказівкою щодо повернення особи до виконання обов`язків за попередньою посадою не є переведенням на іншу роботу в розумінні статті 32 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваним наказом позивача увільнено з посади тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Готель «Козацький», а не переведено на іншу роботу, спростовані судами, які виходили з того, що тимчасове виконання обов`язків за своєю правовою природою, предметом регулювання і правовими наслідками відрізняється від переведення працівника на іншу роботі.

Згідно із наказом Міністра оборони України від 03 березня 2016 року № 20 -ДП на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «Готель «Крозацький» (за його згодою).

Верховний Суд зазначає, що правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням працівника виконуючим обов`язки, здійснюється на підставі Кодексу законів про працю України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (у редакції від 11 грудня 1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України та іншим нормативно-правовим актам України.

Виходячи з системного аналізу норм, виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язане з розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, в установі, організації, є тимчасовим замісництвом. Тимчасове виконання обов`язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) на підприємстві. Працівник, який заміщує тимчасово відсутнього працівника, на період замісництва звільняється від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором за основним місцем роботи. Працівнику, що заміщує, виплачується різниця між фактичним окладом і посадовим окладом працівника, якого він заміщує.

Виконання тимчасовим замісником посадових обов`язків відсутнього працівника обмежується періодом замісництва, такі трудові відносини за своїм характером завжди є строковими, оскільки замісництво встановлюється на конкретний період часу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 201/15850/17-ц, провадження № 61-37566св18.

Верховний Суд виходить з того, що права позивача не порушені, спірний наказ скасований наказом Міністра оброни України Полторака С. Т. від 11 жовтня 2017 року № 529, позивач фактично виконує обов`язки директора ДП «Готель «Козацький» з 03 березня 2016 року, що він підтвердив у судовому засіданні, тому підстав для визнання незаконним оскаржуваного наказу немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а є власним тлумаченням обставин справи та норм матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та викладення обставин у справі, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд зауважує, що суди надали належну оцінку всім обставинам і доказам у справі у їх сукупності та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування судових рішень немає, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик