Справа № 452/3783/19 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/1374/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м.Львів

Справа № 452/3783/19
Провадження № 22ц/811/1374/20
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Самборі 14 лютого 2020 року у складі судді Казана І.С.,
у справі
за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:
26 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом про стягнення аліментів із ОСОБА_1 , посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, від якого в них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що на утримання сина відповідач не надає матеріальної допомоги. Стверджує, що він (відповідач) є військовослужбовцем, працює у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що 1 серпня 2019 року вона (позивач) зверталась до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів. Наказ було видано 20 серпня 2019 року, однак ухвалою суду від 21 листопада 2019 року такий скасовано. Просить стягувати аліменти на дитину в розмірі ј частки від заробітку відповідача щомісячно і до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 1 серпня 2019 року.

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 . В обґрунтування позову посилається на те, що син ОСОБА_3 перебуває повністю на його утриманні та у вільний від навчання час проживає разом із ним. Вказує, що ОСОБА_2 не надає необхідної та належної матеріальної допомоги сину. Просить стягувати із ОСОБА_2 аліменти на дитину в розмірі ј частки від заробітку відповідача щомісячно і до досягнення сином повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 13 грудня 2019 року.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено частково, у зустрічному позові відмовлено.

Вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У частині позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити його позов, посилаючись на доводи позовної заяви. Зазначає, що син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, доказів про утримання сина мати не надала.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 6 серпня 2019 року. В цьому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 . ОСОБА_4 навчається у військовому ліцеї у м. Тульчині Вінницької області, стипендії не отримує, на державному утриманні не перебуває.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 частково виконував обов`язок по утриманню сина, а також брав участь у його вихованні.

ОСОБА_4 навчається у навчальному закладі та проживає у гуртожитку п`ять днів на тиждень, два дні проживав з ОСОБА_2 . Періодично син перебував у квартирі батька ( ОСОБА_1 ) у м. Самборі.

Є встановленим, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 з 22 грудня 2019 року до 12 січня 2020 року.

До грудня 2019 року син сторін перебував на утриманні обох батьків. Тепер син перебуває на утриманні матері.

Також встановлено, що ОСОБА_1 не згідний сплачувати аліменти на утримання сина з 1 серпня 2019 року, оскільки син проживав в основному разом із ним, із його батьками, перебував на його утриманні.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що син сторін перебував на утриманні батьків з 1 серпня 2019 року, а також до 12 січня 2020 року тривалий час проживав із батьком, тому з ОСОБА_1 слід стягувати аліменти з 13 січня 2020 року.

Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно із ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними.

Встановлено, що ОСОБА_1 офіційного працює, тому судом вірно вирішено стягувати з нього аліменти у частці від його заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 2 ст. 182 цього Кодексу мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи інтереси дитини, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення аліментів в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття з ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дитина до цього часу проживала із батьком і він брав участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, чого не спростовано ОСОБА_2 . Також нею не доведено, що ОСОБА_1 ухилявся від обов`язку по утриманню дитини.

ОСОБА_1 не доведено, що син проживав лише разом із ним та перебував тільки на його утриманні.

ОСОБА_1 не заперечив, що син з 13 січня 2020 року разом із ним не проживає і в квартирі відсутні його особисті речі.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги в частині, що позивач за первісним позовом не надала доказів про те, що син сторін перебуває на її утриманні, з уразуванням наступного.

Є встановленим, що на даний час ОСОБА_4 проживає у м. Тульчин Вінницької області, де стаціонарно навчається. Його реєстрація за адресою проживання батька не означає, що син сторін проживає з ним і перебуває на його утриманні.

Довідку про навчання сина надала ОСОБА_2 . З наданих нею актів про встановлення фактів від 21 листопада 2019 року вбачається, що син ОСОБА_4 у вихідні дні проживає з нею у м. Кодима Одеської області і перебуває на її утриманні.

Зазначене не спростовано належними та допустимими доказами.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, матеріальне забезпечення дитини, стан її здоров`я, відсутність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення для справи.

З урахуванням встановленого, рівності обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 належить стягувати в користь позивача аліменти на сина в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття з ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 лютого 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 7 травня 2020 року.

Головуючий

Судді