ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/744/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Хмельницької області, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Прокуратури Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до Прокуратури Хмельницької області (далі Прокуратура), ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_2 зазначив, що 21 серпня 2015 року під час розгляду слідчим суддею його скарги на постанову органу досудового розслідування старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Прокуратури Сибігою А.В. поширено неправдиві відомості щодо нього. ОСОБА_3 грубо спілкувався з позивачем і назвав його «клоуном», а цими неправомірними діями принижена честь, гідність і ділова репутація позивача та завдано йому душевних страждань.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд:

визнати поширені ОСОБА_3 відомості про те, що він є «клоуном», такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність і ділову репутацію;

визнати дії ОСОБА_3 під час здійснення ним своїх конституційних повноважень та службових обов`язків, які проявились у його образі, протиправними;

зобов`язати ОСОБА_3 публічно вибачитися перед ним за грубе спілкування та нанесення образ у присутності тих самих осіб, які були присутні під час інциденту;

зобов`язати Прокуратуру публічно вибачитися перед ним за грубе спілкування та нанесення образ її працівником, розмістивши відповідне вибачення на стартовій сторінці сайту Прокуратури та в газеті «Подільські вісті»;

зобов`язати ОСОБА_3 припинити неправомірні дії щодо приниження його честі, гідності, ділової репутації, заборонивши йому вживати відносно нього образливе слово «клоун»;

стягнути солідарно з ОСОБА_3 і Прокуратури на свою користь 25 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В подальшому ОСОБА_2 уточнив свої вимоги та просив суд:

визнати поширені ОСОБА_3 відомості про те, що він є «клоуном», такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність і ділову репутацію;

визнати дії ОСОБА_3 під час здійснення ним своїх конституційних повноважень та службових обов`язків, які проявились у промовлянні в судовому засіданні без дозволу головуючого слідчого судді слів «Ми клоуна тоже бачили. Клоун стоїть, розпинається», протиправними;

зобов`язати Прокуратуру публічно вибачитися перед ним за зухвале спілкування її працівника та порушення його честі, гідності, ділової репутації, розмістивши відповідне вибачення на стартовій сторінці сайту Прокуратури протягом тижня з часу набрання рішенням суду законної сили та в одному з найближчих випусків газети «Подільські вісті»;

стягнути солідарно з ОСОБА_3 і Прокуратури на свою користь 25 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано, що поширені старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Прокуратури ОСОБА_3 відомості, що ОСОБА_2 являється «клоуном» не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність і ділову репутацію.
Стягнуто з Прокуратури на користь ОСОБА_2 2 027 грн моральної шкоди, 263 грн 87 коп. судового збору та 2 648 грн витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Стягнуто з Прокуратури на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 3 140 грн витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
В решті позову відмовлено.
Суд виходив з того, що поширена ОСОБА_3 інформація «Ми клоуна тоже бачили. Клоун стоїть, розпинається» стосується ОСОБА_2 , не відповідає дійсності, принижує його честь гідність і ділову репутацію. Неправомірними діями ОСОБА_3 позивачеві завдано моральної шкоди, розмір якої з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань потерпілого, вимог розумності та справедливості має бути визначений у сумі 2 027 грн. Цю відповідальність слід покласти лише на Прокуратуру, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх службових обов`язків. Оскільки ОСОБА_2 обраний неправильний спосіб спростування недостовірної інформації, то в решті вимог позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Прокуратура просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що висловлювання «клоун» не відноситься до недостовірної інформації, яка підлягає спростуванню в судовому порядку, а є суб`єктивною думкою особи щодо поведінки іншої особи, тобто оціночним судженням. ОСОБА_2 не довів поширення відносно нього недостовірної інформації, внаслідок чого було порушено його особисті немайнові права. Суд першої інстанції не врахував норм чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не подали відзиви на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно.

Також суд неправильно витлумачив норми ст. 277 ЦК України, не застосував положення ст. 30 Закону України від 2 жовтня 1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію» (далі Закон №2657-ХІІ) та не дотримався приписів ст. 89 ЦПК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

21 серпня 2015 року слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області розглядалася скарга Приватного підприємства «Банкір» на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні.

Участь у судовому розгляді приймали прокурор Сибіга А.В. і представник заявника ОСОБА_2 .

В ході судового засідання ОСОБА_3 промовив фразу «Ми клоуна тоже бачили. Клоун стоїть, розпинається».

Застосовані норми права

Частиною 4 статті 32 і частиною 1 статті 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право, в тому числі на повагу до гідності та честі (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 277, ч. 3 ст. 297 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як передбачено ч. 1 ст. 11 Закону №2657-ХІІ інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з ч. 1 ст. 27, ч.ч. 1, 2 ст. 30, ч. 1 ст. 31 Закону № 2657-ХІІ порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

В силу ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка в силу ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У справі Lingens v. Austria (заява №9815/82, рішення від 8 липня 1986 року, п.п. 41, 46) ЄСПЛ сформулював загальні принципи свободи слова, зазначивши, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

На думку ЄСПЛ, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. ?...? Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу (доведення правдивості заяв) неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позови про захист честі, гідності та/чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У свою чергу, судження є розумовим актом, який має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів.

Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отримання результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Отже, чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень, так як вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Оціночні судження не підлягають спростуванню, а позивач має можливість захистити свої права через надане йому законодавством право на відповідь.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 24 жовтня 2018 року (справа №161/4052/16-ц) і від 18 вересня 2019 року (справа №359/8847/16-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

За своїм поняттям клоуном є цирковий артист комік, а у переносному значенні так говорять про людину, що вдає з себе блазня, або своєю поведінкою схожа на блазня.

Приймаючи постанову від 18 вересня 2019 року (справа №359/8847/16-ц) Верховний Суд зазначив, що у розумінні ст. 277 ЦК України висловлювання «клоун» не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, а є суб`єктивною думкою, що виражає ставлення того, хто говорить, й оцінити правдивість чи правильність такого висловлювання будь-яким шляхом неможливо.

Враховуючи характер використаних ОСОБА_3 мовних засобів, його висловлення «Ми клоуна тоже бачили. Клоун стоїть, розпинається» не містить відомостей щодо подій та явищ, а тому це висловлення не відноситься до фактичних тверджень, не може бути перевірене на предмет його відповідності дійсності та не підлягає спростуванню.

Висловлена фраза є оціночним судженням, сформованим на підставі суб`єктивного сприйняття ОСОБА_3 поведінки ОСОБА_2 у судовому засіданні. У справі відсутні дані про те, що це висловлення здійснено у брутальній, принизливій чи непристойній формі, тобто є надмірним, у зв`язку з чим підстави для покладення на відповідачів обов`язку відшкодувати моральну шкоду відсутні.

Зібрані докази не вказують на те, що висловлена ОСОБА_3 думка призвела до порушення немайнових прав ОСОБА_2 , а тому заявлений ним позов є безпідставним і не підлягає задоволеннею.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Суд першої інстанції не врахував указаних норм матеріального та процесуального права, зробив неправильні висновки з установлених обставин і помилково виходив з того, що позов ОСОБА_2 є частково обґрунтованим.
За таких обставин ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено, то на ОСОБА_2 слід покласти витрати Прокуратури на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 740 грн 40 коп. і витрати Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на проведення судової експертизи звукозапису у розмірі 3 140 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Прокуратури Хмельницької області задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Хмельницької області (місцезнаходження 29013, місто Хмельницький, провулок Військоматський, 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02911102) 740 гривень 40 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (місцезнаходження 03057, місто Київ, вулиця Смоленська, 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02883096) 3 140 гривень витрат на проведення експертизи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 травня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Мазурок О.В.
Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 41