Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який шляхом подання 11.03.2020 року уточненої позовної заяви, обґрунтовує тим, що 29 квітня 2016 року відповідно до заяви та наказу №16-к від 29.04.2016 року позивач була прийнята до ТОВ «Запорізький ДБК» на посаду бухгалтера (матеріаліста) з 04.05.2016 року з посадовим окладом, згідно штатного розкладу. 31 липня 2019 року відповідно до її заяви та наказу № 135-К, її було звільнено із займаної посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені з займаної посади, позивачу було нарахована заробітна плата за липень 2019 року у розмірі 3 783,91 грн., компенсація за невикористану відпустку 5 110,35 грн., оплата відпустки 824,25 грн. та премія - 4 835,00 грн. Борг підприємства на момент звільнення складав 14 429 грн. 23 коп. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за липень 2019 року, 31 липня 2019 року для неї був робочим днем, але в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, чим порушено вимогу ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

ТОВ «Запорізький ДБК» 06.08.2019 р. сплатив часткову заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 000 грн. та 15.10.2019 року у розмірі 1 021,48 грн. Після звернення позивача до ГУ Держпраці у Запорізькій області, 18.11.2019 року було перераховано ще 1 300,17 грн. та 08.12.2019 - 2 000 грн., проте остаточного розрахунку так і не проведено в звязку з чим, позивач знаходиться в скрутному матеріальному положенні.

На момент звернення з позовною заявою до суду, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, складає - 9 107,58 грн.

Також позивач зазначає, що оскільки роботодавець при звільненні та в подальшому не виплативїй нараховану заробітну плату, вважає, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 р. по 10.03.2020 р. у розмірі 38014,38 гривень.

Позивач просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 9107,58 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 р. по 10.03.2020 р. у розмірі 38 014,38 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень та судовий збір.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та день судового засідання сповіщався завчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладання розгляду справи, відзиву на позовну заяву у встановлений строк суду не подав.

За викладеного, суд ухвалює провести розглядспору по суті у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів, що узгоджується із положеннями ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 29 квітня 2016 року відповідно до заяви та наказу №16-к від 29.04.2016 року позивач була прийнята до ТОВ «Запорізький ДБК» на посаду бухгалтера (матеріаліста) з 04.05.2016 року з посадовим окладом, згідно штатного розкладу. 31 липня 2019 року відповідно до її заяви та наказу № 135-К, її було звільнено із займаної посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України

Відповідні записи про призначення та звільнення містяться в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 .

В день звільнення позивача, ТОВ «Запорізький ДБК» не провело з нею повний розрахунок, не виплатив позивачу заробітну плату.

Факт заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 на день звільнення підтверджено листом Головного управління Держпраці у Запорізькій області №08/02.8-06/9940 від 18.11.2019 р., розрахунковим листом за липень 2019 р., яка складала 14429,23 гривень.

Судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі виплачувалась підприємством відповідача після звільнення позивача частинами. Так, після 06.08.2019р. відповідач сплатив частково заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 000 грн. та 15.10.2019 року у розмірі 1 021,48 грн., 18.11.2019 року у розмірі 1 300,17 грн., 08.12.2019 у розмірі 2 000 грн.

Даних про повну виплату ТОВ «Запорізький ДБК» позивачу ОСОБА_1 заборгованості по заробітній сплаті станом на 11.03.2020р. (дата подання уточненої позовної заяви) матеріали справи не містять.

Заборгованість відповідача перед позивачем позивача на момент подачі позову складає, 9107,58 гривень, що не спростовується відповідачем.

Відповідно до 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З`ясувавшиобставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах з 29.04.2016 року. 31.07.2019 року позивач звільнений з підприємства відповідача за угодою сторін, але в день звільнення відповідач не виплатив позивачу належних йому сум заробітної плати.

Оскільки підприємство відповідача своєчасного розрахунку з позивачем не здійснило, у день звільнення позивача належних працівникові сум заробітної плати не виплатило, це є підставою для застосування ст.117 КЗпП та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачусум в день звільнення.

Взагалі відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не подав, представник відповідача в судове засідання не з`явився і жодним чином позовні вимоги не спростував.

Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку про наявність вини підприємства у затримці розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з періоду затримки який визначає позивач - з 01.08.2019 р. по 10.03.2020 р. та розміру середньоденного заробітку позивача, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995р. № 100 (далі Порядок).

Так, абзацом 3 п.2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацами 1, 3 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з ч.1 ст.52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішньоготрудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, складає 38 014,38 грн. (6956,80 грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи /:28 днів / кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 248,46 грн. / розмір середньоденної заробітної плати / х 153 днів /кількість днів вимушеного прогулу/ = 38 014,38 грн.).

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Виходячи із закріпленого у наведеній правовій нормі принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи, що ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Запорізький ДБК» нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 9107,58 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38 014,38 гривень, то саме ці суми підлягають стягненню.

При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі ОСОБА_2 і факт надання правової допомоги підтверджено договором №15-12/19 від 04.12.2019 про надання правничої допомоги , додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги №15-12/19 від 04.12.2019 року , актом виконаних робіт від 06.12.2019 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №08 від 06.12.2019 року на суму 1500 гривень, ордером на надання правової допомоги від 10.12.2019 року.

За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та повного задоволення позову (у зв`язку з добровільним, частковим його погашенням, у ході розгляду справи) та вважає за необхідно задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідача на його користь 1500 гривень витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 768,40 гривень, який був сплачений позивачем при подачі позову та на користь держави у розмірі 768,40 гривень.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.116,117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (, юридична адреса: м.Запоріжжя, вул. Олександра Пивоварова, буд.4) на користь ОСОБА_1 нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 9107 гривень 58 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (, юридична адреса: м.Запоріжжя, вул. Олександра Пивоварова, буд.4) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 р. по 10.03.2020 р. у розмірі 38 014 гривень 38копійок, яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (, юридична адреса: м.Запоріжжя, вул. Олександра Пивоварова, буд.4) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» (, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Олександра Пивоварова, буд.4) на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку поданняапеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В.Воробйов