Провадження № 2/761/2356/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Ганущака А.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Державної прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, про заборону використання власного зображення і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив заборонити відповідачу 1 Державній прикордонній службі України, вподальшому уточнив назву відповідача: Державній прикордонній службі України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, а також її структурному підрозділу Військовій частині НОМЕР_1 використовувати зображення ОСОБА_1 на рекламному банері, розташованому на території відповідача 2 та вцілому, а також просив стягнути з відповідача 2 України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача завдану йому моральну шкоду, в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив службу за контрактом в лавах Державної прикордонної служби України з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2018 року, що підтверджується відповідним контрактом.

Зазначає, що приблизно у вересні 2019 року він дізнався, що його фотозображення незаконно, без його згоди використовується Державною прикордонною службою України, зокрема її структурними підрозділами Військовою частиною НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені відомості підтверджуються фотознімком зробленого з розміщеного на великому банері рекламного плакату на території відповідної військової частини (фото додаємо на окремому диску) та відповідним відео, яке розміщено на офіційному каналі електронного сервісу зберігання відео «youtube.com» - «Західний кордон» Державної прикордонної служби України.

При цьому, позивач вказує, що він не надавав згоди на використання свого зображення на даному фотознімку, цей фотознімок ще є обробленим і не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 стверджує, що на знімку він зображений на фоні м. Києва, а саме Дзвіниці Софійського собору на Софійській площі. Таке зображення подій не відповідає дійсності, адже він жодного разу не стояв в строю на Софіївській площі.
В позові зазначено, що ОСОБА_1 припускає (але не може стверджувати напевно), що зображення саме його і інших військових на фото було зроблено ще у 2011 - 2012 роках в м. Харкові під час заходів з підготовки до ЄВРО-2012.

Таким чином на думку позивача ОСОБА_1 . Державною прикордонною службою України, зокрема її структурними підрозділами Військовою частиною НОМЕР_1 незаконно, без його відповідної згоди використовується зображення ОСОБА_1 на рекламному банері, що порушує його права про персональні дані.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із неправомірними діями відповідачів, йому завдана моральна шкода яка виразилась: у приниженні честі, гідності та ділової репутації; у зневірі до органів державної влади; перепонах займатися іншими видами діяльності та почати нове життя після звільнення з лав Державної прикордонної служби України; у порушенні цивільних прав ( особистого немайнового права фізичної особи на зображення, право особи на таємницю зовнішнього вигляду; право особи знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом) право особи на захист своїх персональних даних від незаконної обробки тощо. У нього часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок цього страждає не лише позивач, але і близькі та знайомі йому люди.

Виходячи з усього вишенаведеного, позивач зазначає, що його зображення на фотографії, що використана Державною прикордонною службою України, зокрема її структурним підрозділом Військовою частиною 1494. є персональними даними позивача, таким чином відповідач порушив норми Конституції України щодо збирання, зберігання. використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Цивільного кодексу України, зокрема ст. 302, 307-308, норми Законів України „Про інформацію, „Про захист персональних даних. Закону України „Про доступ до публічної інформації. Крім того, позивач зазначає про порушення його особистого немайнового права в силу ч. 1 ст. 308 ЦК України.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважає за необхідне припинити використання даного зображення та відшкодувати моральну шкоду, завдану йому неправомірними діями Державної прикордонної служби України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2019 було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

На задоволення клопотань сторін всі судові засідання в підготовчому провадженні проводились в режимі відеоконференції, про що свідчать відповідні ухвали, наявні в матеріалах справи.

04.11.2019 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на позовну заяву, в якому відповідач 1 просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведеність посилання позивача на ту обставину, що на банері, який розміщений на території військової частини розміщено зображення семи військовослужбовцій і позивачем не надано доказів щодо ідентифікації саме його зображення. Крім того, відповідач не погоджується із твердженням позивача що в даному випадку зображення є персональними данними або конфеденційною інформацією та вказав на недоведеність позовних вимог і щодо стягнення моральної шкоди (а.с.32-36).

13.11.2019 надійшла відповідь на відзив в якій позивач вказує на те, що доводи відповідача 1 висловлені у відзиві, не заслуговують на увагу (а.с.60-66).

19.11.2019 надійшов відзив відповідача 2 - Адміністрації Державної прикордонної служби України в якій містяться заперечення щодо використання назви відповідача 1 як Державної прикордонної служби, яка не є не є юридичною особою. Просив відмовити у позові, посилаючись на ту обставину, що норми ст.307 ЦК України стосуються фізичних осіб і не може бути використана щодо позивача, який проходив військову службу за контрактом в лавах Держприкордонслужби. Крім того, зазначає, що якщо зйомка проводилась у публічних місцях, то в силу вказаної норми, згоди особи не потрібно. Зазначає, що не є персональними даними дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Також зазначає, що в даному випадку не було і порушень права позивача на таємницю зовнішнього вигляду, оскільки не стосується особистого життя позивача, крім того, банер розміщений на території військової частини і не являється публічним показом, не носить рекламного або комерційного характеру. А щодо моральної шкоди, то відповідач зазначає про те, що в позивачем не надано доказів про спричинення йому моральної шкоди у зв`язку із приниженням честі, гідності, ділової репутації, спричинення йому психологічних, фізичних та душевних страждань, і взагалі в позові не наведено будь-яких порушень прав позивача саме адміністрацією Державної прикордонної служби України (а.с.78-83).

27.11.2019 до суду надійшли заперечення військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на відповідь на відзив (а.с.100-104).

28.11.2019 надійшла відповідь позивача на відзив відповідача 2 Державної прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с.106-109).
10.12.2019 надійшли заперечення відповідача 2 - Державної прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, на відповідь позивача на відзив (а.с.119-124).
03.03.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду по суті на 22.04.2020 року.
Відповідно до ухвали суду від 18.03.2020 задоволено клопотання відповідача 1 про проведення судового засідання 22.04.2020 в режимі відеоконференції та доручено Львівському окружному адміністративному суду забезпечити проведення судового засідання в режимі відео конференції за участю сторони відповідача 1 (а.с.174-175).

Відповідно до ухвали суду від 16.043.2020 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання 22.04.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних засобів (а.с.187-188).

В судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити відповідно до підстав, наведених в позові.

Представник відповідача 1 військової частини НОМЕР_1 (Мостицький прикордонний загін) у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Львівському окружному адміністративному суду щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 - Державної прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві просив в позові відмовити з наведених у відзиві підстав, які підтримав у судовому засіданні.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також представників відповідачів 1 і 2,, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу за контрактом в лавах Державної прикордонної служби України з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2018 року, що підтверджується відповідним контрактом (а.с.10-11).

Положення ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» серед іншого, містять визначення, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється ромадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначив, зокрема, що його зображення на фотографії, яка використана Державною прикордонною службою України, зокрема її структурним підрозділом Військовою частиною НОМЕР_1 - є персональними даними позивача, таким чином відповідач порушив норми Конституції України щодо збирання, зберігання. використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Вказує на порушення Цивільного кодексу України, зокрема ст. 302, 307-308, норми Законів України „Про інформацію, „Про захист персональних даних, „Про доступ до публічної інформації. Крім того, позивач зазначає про порушення його особистого немайнового права в силу ч. 1 ст. 308 ЦК України.
В даному випадку слід зазначити, що відповідно до змісту ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.
До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
Вимоги ст. 307 ЦК України регулюють захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно, теле- та відео зйомок.
Зокрема, частина 1 вказаної норми передбачає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.
Натомість, вимоги ч.2 вказаної норми передбачають, що фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою.
В свою чергу, положення ч.1 та ч.3 ст. 308 ЦПК України встановлюють, що фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині заборони використовувати своє, ОСОБА_1 , зображення на рекламному банері, розташованому на території військової частини НОМЕР_1 та вцілому, позивач зазначає, що на банері серед інших військовослужбовців міститься його особисте зображення. При цьому, як зазначено безпосередньо в позовній заяві, позивач припускає, що (але не може стверджувати напевно), зображення саме його і інших військових на фото було зроблено ще у 2011 - 2012 роках в м. Харкові під час заходів з підготовки до ЄВРО-2012.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, як встановлено судом, всупереч вищенаведених положень законодавства, з врахуванням тієї обставини, що відповідачі підтверджують факт зображення на банері саме ОСОБА_1 , стороною позивача не доведено жодними належними та допустимими доказами підтвердження ідентифікації особи ОСОБА_1 із одним із військовослужбовців, фото яких міститься на банері. Тобто, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка зображена на банері, що розташований на території військової частини НОМЕР_1 .
Адже наявні в матеріалах справи фото та відеозапис, безпосередньо досліджений судом в судовому засіданні, не дають підстав для підтвердження вказаної обставини, оскільки виключають можливість самостійного та беззаперечного з`ясування та переконання в тому, що на банері серед інших військовослужбовців міститься зображення саме ОСОБА_1 (а.с.17, 67, 72).
При цьому, стороною позивача також не заявлялось клопотання і про проведення відповідної експертизи на підтвердження тотожності зображення на банері та особи позивача. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що саме позивач ОСОБА_1 є особою, яка зображена на банері, що розташований на території військової частини НОМЕР_1 , і саме його, позивача ОСОБА_1 , порушені права, які підлягають судовому захисту, тому правові підстави для задоволення позовних в частині заборони відповідачам використовувати зображення ОСОБА_1 на рекламному банері, розташованому на території відповідача 2 та вцілому задоволенню не підлягають.

Щодо похідних позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.
Отже, в даному випадку необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належних та допустимих доказів щодо обставин, викладених в позовній заяві стосовно заподіяння позивачу моральної шкоди, її розміру суду не надано, факт завдання йому моральної шкоди, з врахуванням недоведеності порушеного права саме позивачу, перед судом не доведено.
Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачем 2 права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з також задоволенню не підлягають.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 16, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Державної прикордонної служби України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, про заборону використання власного зображення і відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , , адреса: 81300, Львівська обл., Мостицький район, м. Мостицька, вул. Я. Мудрого, 113.

Відповідач: Державна прикордонна служба України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, , адреса: 01034, м. Київ, вул. Володимирська,26.

Повний текст виготовлено 30.04.2020.

Суддя: