Справа № 2018/2-1133/11
УХВАЛА

"06" травня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

за участю представника Грищенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відео-конференції цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», боржник ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на дії та бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2019 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні №32197899 та № 33331845, в якій просило:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у ВП №32197899 та №33331845 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова, котрі виразились у винесенні постанови Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 24.10.2019 року про повернення виконавчих листів у даній справі стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження;

- визнати незаконною (скасувати постанови Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 24.10.2019 року про повернення виконавчих листів у справі №2-1133/11/06, виданих 25.11.2011 Київським районним судом м. Харкова, стягувачеві на підставі п. 2ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»;

- визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у ВП №32197899 та №33331845 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25.11.2011 Київським районним судом м. Харкова щодо нерухомого майна боржника, котра призвела до неможливості виконання виконавчих листів у вказаній справі за рахунок відчуження майна нежитлова будівля загальною площею 184,6 кв.м, котре розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати в період із 27.02.2019 року по 24.10.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні №32197899 та №33331845 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм ЗУ «Про виконавче провадження»;

- стягнути із Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у Харківській області на користь скаржника витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. згідно договору №18-05-2019 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 18 травня 2019 року.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно до Постанов Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 27 листопада 2017 року та від 15 січня 2018 року виконавчі провадження №33331845 та № 32197899 щодо примусового виконання виконавчих листів у справі №2-1133/11/06, виданих 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» сум грошових коштів у розмірі 1 820,00 грн. та 484 676,89 грн., прийнято до подальшого примусового виконання у зв`язку із знаходженням у Зміївському районі майна Боржника ОСОБА_1 .

Скаржник зазначав, що виконавчі листи у справі №2-1133/11/06 не виконані, а відповідно до відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої

системи виконавчих проваджень, належних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій не вчинялось.

Посилався на відсутність запитів та витребування даних у розпорядників інформації щодо наявності у боржника доходів, майна, майнових прав на рухоме та нерухоме майно, не направлено боржнику вимог про з`явлення до ВДВС та надання документів, що підтверджують/спростовують можливість виконання судового документу, не вжито заходів щодо підготовки до суду подання про обмеження тимчасового виїзду боржника за межі України, не направлення відповідного звернення до органів реєстрації актів цивільного стану, ДМС щодо встановлення місця реєстрації та перебування боржника, його перебування у шлюбних відносинах, не звернено до правоохоронних органів із поданням про притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання/ухилення від виконання рішення суду, що свідчить про порушення відповідальною особою Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області принципів неупередженості, своєчасності та повноти проведення виконавчих дій.

ТОВ «Компанія«НІКО-ТАЙС» двічі зверталась до суду з відповідними скаргами щодо зазначеної бездіяльності, та судовими рішеннями двічі визнавалась неправомірною бездіяльність державного виконавця Зміївського ВДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні №32197899 та №33331845 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа котра виразилась у порушенні строків вчинення виконавчих дій, та в частині невжиття заходів примусового виконання щодо належного боржнику майна.

В подальшому на адресу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» надійшли постанови Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 24.10.2019 року про повернення виконавчих листів у вказаній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», хоча вони не виконані в повному обсязі, хоча боржник є власником нерухомого майна та є власником частки/внеску до статутного фонду суб`єктів господарювання. Крім того, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належала боржнику на праві власності на даний час належить іншій особі, а тому бездіяльність державного виконавця призвела до відчуження даного майна, що спричинило збитки заявнику. Також заявник просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Своїм правом на подання заперечень боржник та державний виконавець не скористались.

Представник заявника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» - адвокат Грищенко О.М. в судовому засіданні, яке проводилось в режимі відео-конференції, скаргу підтримав в повному обсязі, та просив її задовольнити.

Представник Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку, від начальника відділу надійшла заява, в якій вона просить залишити вказану скаргу без розгляду у зв`язку з пропущенням заявником 10-денного строку для подання вказаної скарги, так як оскаржувані постанови отримані 28.10.2019 року, а скаргу спрямовано до суду 09.11.2019 року.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, повідомлявся судом в установленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розгляду скаргу без участі представника ДВС та боржника, та за наявними в справі доказами.

14.11.2019 року вказана скарга надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 20.11.2019 року було прийнято скаргу до розгляду, та витребувано з Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області належним чином завірені копії ВП №32197899 та ВП №33331845, які не було надано до суду, та доручено Господарському суду Київської області організувати проведення судових засідань в режимі відеоконференції за участю представників ТОВ «НІКО-ТАЙС».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2011 року задоволено позов ТОВ «Корпорація Агросинтез» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором поруки, та стягнуто з останнього на користь ТОВ «Корпорація Агросинтез» борг за договором поруки з нарахуваннями у розмірі 484 676 грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі і витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 1 820 грн.

Постановою державного виконавця Київського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 10.04.2012 року відкрито виконавче провадження № 32197899 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1133/11/06 виданого 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Корпорації «Агросинтез» грошових коштів в розмірі 484 676,89 грн.

Постановою державного виконавця Київського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 09.07.2012 року відкрито виконавче провадження № 33331845 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1133/11/06 виданого 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Корпорації «Агросинтез» грошових коштів в розмірі 1820,00 грн.

Постановою державного виконавця Київського відділу виконавчої служби ХМУЮ від 25.11.2016 року ( ВП № 32197899) замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю « Компанія «НІКО-ТАЙС» .

Постановою державного виконавця Київського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 25.11.2016 року ( ВП № 33331845) замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю « Компанія «Ніко-Тайс».

Постановою державного виконавця Зміївського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 27.11.2017 року прийнято виконавче провадження № 33331845 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1133/11/06 виданого 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Корпорації «Агросинтез» грошових коштів в розмірі 1820,00 грн. Стягувач ТОВ Компанія « Ніко Тайс».

Постановою державного виконавця Зміївського районного відділу виконавчої служби ГТУЮ від 15.01.2018 року прийнято виконавче провадження № 32197899 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1133/11/06 виданого 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Корпорації «Агросинтез» грошових коштів в розмірі 484 616,89 грн. Стягувач ТОВ Компанія « Ніко Тайс».

Однак, 24.10.2019 року головним державним виконавцем Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області Шевчуком А.І. були винесені постанови у ВП №32197899 та №33331845 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказані дії та бездіяльність заявник вважає неправомірними, оскільки судове рішення не виконане в повному обсязі, та нерухоме майно внаслідок бездіяльності державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , було відчужено іншій особі, та державний виконавець не вчинив за період із 27.02.2019 року по 24.10.2019 року жодних виконавчий дій, що стало підставою для звернення до суду з вказаною скаргою.

На підтвердження вказаних доводів, заявником надано до суду роздруковану з Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформацію про ВП №32197899 та №33331845 станом на 09.11.2019 року о 08:27 год., з якої дійсно вбачається, що жодних виконавчих дій державним виконавцем здійснено не було,

та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09.11.2019 року, з якої вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 з 21.06.2019 року належить на праві власності ОСОБА_2 . Також, до суду надано докази того, що у власності боржника є нерухоме майно, та надано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, з якого вбачається, що боржник входить до переліку засновників юридичних осіб.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується:

1) об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями;

2) надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження;

3) виготовлення документів виконавчого провадження;

4) централізоване зберігання документів виконавчого провадження;

5) централізоване зберігання інформації про рахунки органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження;

6) підготовка статистичних даних;

7) реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її проходження;

8) передача документів виконавчого провадження до електронного архіву;

9) формування Єдиного реєстру боржників.

Несанкціоноване втручання у роботу автоматизованої системи виконавчого провадження тягне за собою відповідальність, установлену законом. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

У рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05 від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання

судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним виконавчого листа , виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції,який є виконавчим документом. (ч.ч. 1, 3 ст.431 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пункт 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 10 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Такі дії державним виконавцем у відповідності до вимог закону не здійснено, та до суду доказів вказаного також надано надано не було.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що є правові підстави для задоволення вимог скарги в частині визнання за період з 27.02.2019 року по 24.10.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні № 32197899 та № 33331845 щодо примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2011 року у справі № 2-1133/11/06, яка виразилась в порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій. Крім того, суд повторно зазначає, що вказана бездіяльність вже двічі судом визнавалась протиправною судовими рішеннями за різні періоди часу, та матеріали виконавчого провадження до суду надані не були, хоча вони були витребувані ухвалою суду, а тому встановити які саме заходи здійснювались державним виконавцем щодо виконання рішення не можливо, а тому враховуючи розумність строків розгляду даної скарги, та неодноразовим не виконанням державним виконавцем ухвали суду про витребування матеріалів ВП, суд задовольняє скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» у вказаній частині , оскільки виконавчі дії повинні бути повною мірою направлені на виконання рішення суду і можуть бути припинені лише за наявності обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду, а вказаних обставин державним виконавцем також надано до суду не було.

Що стосується вимоги заявника в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у ВП №32197899 та №33331845 щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачеві від 24.10.2019 року на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», визнання їх незаконними та скасування, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п.2.ч.1ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результативними.

Пунктом другим частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність вказаних обставин виконавець складає Акт.

Слід повторно зазначити, до повноважень державного виконавця належить перевірка майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, державним виконавцем не були вжиті всі належні заходи щодо виявлення майна та коштів, які належать боржникові, та за рахунок яких можливо задовольнити вимоги кредитора, оскільки доказів перевірки майнового стану боржника до суду не надано, так як і подальшого повторного з`ясування майнового стану боржника.

Застосовуючи процедуру "пілотного рішення" у справі " ОСОБА_3 проти України" (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи, що матеріали виконавчого провадження до суду надано не було, хоча вони були витребувані ухвалою суду, тому встановити які саме заходи здійснювались державним виконавцем щодо виконання рішення не можливо. Натомість, стороною заявника надані до суду докази того, що у власності боржника є інше нерухоме майно, та боржник входить до переліку засновників господарських товариств, а тому посилання, що у власності боржника відсутнє майно, та його пошуки виявились безрезультатними є помилковим.

Таким чином, суд приходить висновку про задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у виконавчому провадженні №32197899 та №33331845 щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 24.10.2019 року у справі №2-1133/11/06 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», визнання їх незаконними та скасування.

Що стосується вимоги заявника щодо визнання незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у ВП №32197899 та №33331845 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25.11.2011 Київським районним судом м. Харкова щодо нерухомого майна боржника, котра призвела до неможливості виконання виконавчих листів у вказаній справі за рахунок відчуження майна нежитлова будівля загальною площею 184,6 кв.м, котре розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Так, дійсно вбачається, що власником нежитлової будівлі загальною площею 184,6 кв.м, котре розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.06.2019 року є ОСОБА_2 , тобто вказане майно було відчужене

в період виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи із системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки вона ґрунтується виключно на припущеннях скаржника, так як вказані обставини не підтверджені певними засобами доказування, оскільки перереєстрацію майна на нового власника здійснено ПН ЗРНО ОСОБА_4 всупереч того, що на спірне майно накладалось обтяження.

Враховуючи, що суд задовольняє скаргу частково, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, як вбачається з матеріалів справи скаржником було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 4000 гривень. В обґрунтування якої додано договір про надання правової допомоги № 18-05-2019 від 18 травня 2019 року, повноваження адвоката Грищенко О.М., акт прийому-передачі документів від 18 травня 2019 року, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг від 09 листопада 2019 року з детальним описом наданих послуг, квитанція про отримання адвокатом цих коштів.

Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Надані документи відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України, скаржником надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та їх розмір не перебільшує суму, визначену умовами договору про надання правової допомоги,

Отже, з урахуванням часткового задоволення скарги, підлягає задоволенню заява скаржника про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 2400 гривень, оскільки дана справа не є складною та розглядається у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, та судове засідання тривало лише 13 хвилин, та розгляд скарги відбувався лише на підставі доказів заявника.

Що стосується строків звернення до суду з вказаною скаргою, слід зазначити.

Відповідно до частини першої, другої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14, судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані постанови про повернення виконавчого документу були складені головним державним виконавцем 24.10.2019 року, а отримані уповноваженою особою заявника 28.10.2019 року, а скаргу спрямовано до суду поштою відповідно до штампу на конверті 11.11.2019 року, тобто дійсно з пропущенням 10-денного строку, у зв`язку з чим начальник Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області спрямувала до суду клопотання про залишення вказаної скарги без розгляду у зв`язку з пропущенням 10-денного строку для звернення до суду зі скаргою.

Представник заявника в судовому засіданні зазначив, що порушення прав заявника в даному випадку є триваючим. Разом з тим представник заявника просить поновити строк, оскільки заявник не втратив інтересу до порушеного права, його законні права підлягають захисту у судовому порядку, тому такий доступ до правосуддя повинен бути забезпечений. Слід вважати, що повернення виконавчих документів призвело до порушення прав заявника, і як наслідок, рішення суду, яке набуло чинності, залишається без виконання, а тому суд поновлює строк заявнику для звернення зі скаргою, та також погоджується з доводами представника заявника, що вказане правопорушення є триваючим, оскільки державний виконавець систематично порушує строки та порядок вчинення виконавчих дій відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», що двічі встановлено судовими рішеннями, а відтак клопотання начальника Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області про залишення скарги без розгляду не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС», боржник ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на дії та бездіяльність

державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у виконавчому провадженні №32197899 та №33331845 щодо винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 24.10.2019 року у справі №2-1133/11/06 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати незаконними та скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.10.2019 року у виконавчому провадженні №32197899 та №33331845, винесені головним державним виконавцем Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Шевчуком А.І.

Визнати в період з 27 лютого 2019 року по 24 жовтня 2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Зміївського РВДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні № 32197899 та №33331845 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Стягнути з Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (код СДРПОУ 34713099) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 400 (одна тисяча вісімсот ) гривень 00 копійок.

У решті вимог скарги відмовити.

В задоволенні клопотання начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про залишення скарги без розгляду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали виготовлено 12 травня 2020 року.

Суддя Г.А. ЗУБ