Провадження № 2-з/679/11/2020
Справа № 679/565/20
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

05 травня 2020 року м. Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Гавриленко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №679/565/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Разом з позовом позивачкою подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким чином на користь третіх осіб, вносити до статутного капіталу юридичних осіб, передавати в заставу чи іпотеку, податкову заставу наступне майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 05; земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:001:0031, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль марки Volkswagen, модель Раssat, 1999 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 .

Також ОСОБА_1 у поданій заяві просить заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним та приватним нотаріусам) вчиняти будь- які реєстраційні дії щодо 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 05 та щодо земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:001:0031; заборонити Головному сервісному центу МВС України та регіональним сервісним центрам МВС реєструвати, перереєстровувати і знімати з реєстраційного обліку автомобіль марки Volkswagen, модель Раssat, 1999 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 .

Необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було набуто в тому числі і вищевказане нерухоме майно, яке є спільним майном подружжя та право власності на яке зареєстроване за відповідачем.

ОСОБА_1 у поданій заяві зазначає, що не вжиття заходів до забезпечення позову надасть можливість відповідачу здійснити відчуження майна на користь третіх осіб в будь-який час, навіть після ухвалення судом першої інстанції рішення на її користь і як наслідок призведе до неможливості поновлення порушених відповідачем її прав на майно.

На переконання ОСОБА_1 , станом на день звернення із даною заявою існують обставини, які надають їй право на забезпечення позову, і таке забезпечення не пов`язане із зупиненням виконання судових рішень, що набрали законної сили, а лише забезпечить реальність виконання рішення суду, адже відповідач може вчинити дії, щоб майбутнє рішення суду не було виконане, що в свою чергу завдасть їй шкоди, а саме: відчужити майно, подарувати, продати чи реалізувати його іншим чином.

Заява про забезпечення позову розглядається у відсутність сторін у порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя прийшла наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що визначено ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, до яких, зокрема, належать: накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що між сторонами існує спір, предметом якого є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ такого майна.

Водночас заявницею не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований нею спосіб впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ сумісного майна подружжя.

Не наведено у заяві і фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення її інтересів.

Самі лише твердження ОСОБА_1 про потенційну можливість відповідача вчиняти дії по відчуженню майна аби уникнути виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання забезпечення позову суддя, виходячи з матеріально - правових вимог ОСОБА_1 , враховує також те, що остання просить забезпечити позов в частині нерухомого майна, на яке просить визнати право власності саме за ОСОБА_2 , до якого з такими вимогами звертається.

Окрім того, ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким чином на користь третіх осіб, вносити до статутного капіталу юридичних осіб, передавати в заставу чи іпотеку, податкову заставу наступне майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 05. Поряд з цим у заяві про забезпечення позову та у позовній заяві ОСОБА_1 взагалі не зазначає обставин щодо способу набуття даного майна відповідачем, в той час, як згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної реєстрації права власності за відповідачем на спірну частину квартири був договір міни від 23 грудня 2015 року.

Також в заяві про забезпечення позову і в самій позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено обставин щодо способу набуття права власності на майно, яке зареєстроване за відповідачем і про забезпечення якого просить позивачка. Відсутність зазначених даних при вирішенні питання про забезпечення позову, на переконання судді, може призвести до невиправданого обмеження особистих майнових прав ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, приходжу висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149 -153, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №679/565/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу Українив редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на період дії такого карантину.

Суддя О.М.Гавриленко