Справа №545/2635/19
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Прилуцької А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ТОВ «Хозхімсервіс» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди. 26 листопада 2019 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області позовну заяву ТОВ «Хозхімсервіс» було передано за підсудністю до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ТОВ «Хозхімсервіс» здійснює, зокрема, будівництво житлових і нежитлових будівель. Наказом № 356-К від 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» на посаду машиніста крану автомобільного. Наказом № 117-К від 5 квітня 2019 року ОСОБА_1 було переведено на посаду водія автотранспортних засобів. Відповідно до Наказу №118-К від 5 квітня 2019 року за Відповідачем був закріплений службовий автомобіль «ГАЗ 2752» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності фізичній особі ОСОБА_2 , однак згідно договору оренди автотранспортного засобу №23/05 від 23 травня 2019 р. автомобілем користується позивач. 25 травня 2019 року близько 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 рухаючись на службовому автомобілі по вул. Європейська, 160 в м. Полтава та виконуючи маневр розвороту, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, не впевнився в безпеці свого маневру в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Premium 450 18Т» д.н.з. НОМЕР_3 з причіпом Trailor S993 СР д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) був складений протокол про адміністративне правопорушення, а службовий автомобіль отримав механічні ушкодження. Вина відповідача підтверджується постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач продовжував працювати на TOB «Хозхімсервіс», обіцяв добровільно відшкодувати завдані збитки чи витрати необхідні для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Наказом № 220-К від 29 травня 2019 року ОСОБА_1 було переведено на посаду слюсаря з ремонту автомобілів.

Наказом №335-К від 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено із посади слюсаря з ремонту автомобілів за прогул без поважних причин за п.4. ст. 40 КЗпП України. Після дорожньо-транспортної пригоди, 25 травня 2019 року позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «КЛЕВЕР ЕКСПЕРТ» (сертифікат оціночної діяльності №874/18 від 08.11.2018 р.) для проведення оцінки завданого матеріального збитку. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 516/09-19 від 27.09.2019 р. ринкова вартість автомобіля складала 88 358, 55 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 74 769,18 грн, а вартість матеріального збитку складає 57 516, 08 грн. При цьому, вартість дослідження становить 3 000,00 грн та сплачена позивачем повністю.

Просив суд стягнути з відповідача 57 516,08 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, витрати на проведення експертизи у розмірі 3 000,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2007,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Третя особа у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності за участі його адвоката.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, заперечував проти задоволенні позову посилаючись на доводи зазначені у відзові на позовну заяву.

21 лютого 2020 року представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 25 травня 2019 року ОСОБА_1 став учасником ДТП під час виконання функціональних обов`язків водія транспортного засобу ГАЗ 2752 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 TOB «Хозхімсервіс». При цьому в ТОВ «Хозхімсервіс» ОСОБА_1 перебував на посаді водія транспортного засобу, а тому, згідно зі статтею 132 КЗпП України, відповідач має нести відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Просив суд позов задовольнити частково у розмірі середньо місячної заробітної плати ОСОБА_1 у ТОВ «Хозхімсервіс».

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Хозхімсервіс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Наказом № 356-К від 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» на посаду машиніста крану автомобільного (а.с. 59).

Наказом № 117-К від 5 квітня 2019 року ОСОБА_1 було переведено на посаду водія автотранспортних засобів (а.с.57).

Відповідно до Наказу №118-К від 5 квітня 2019 року за ОСОБА_1 був закріплений службовий автомобіль «ГАЗ 2752» д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору (а.с.37).

Отже між сторонами виникли трудові відносини, що не заперечується сторонами.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності фізичній особі ОСОБА_2 (а.с.42), однак згідно договору оренди автотранспортного засобу №23/05 від 23 травня 2019 р. автомобілем користується ТОВ «Хозхімсервіс» (а.с. 38-41).

Цивільна відповідальність ТОВ «Хозхімсервіс» застрахована в АТ «ПРОСТО-страхування» (а.с.55).

25 травня 2019 року близько 16 год 30 хв. водій ОСОБА_1 рухаючись на службовому автомобілі по вул. Європейська , 160 в м. Полтава та виконуючи маневр розвороту, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, не впевнився в безпеці свого маневру в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Premium 450 18Т» д.н.з. НОМЕР_3 з причіпом Trailor S993 СР д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) був складений Протокол про адміністративне правопорушення, а службовий автомобіль отримав механічні ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль швидкої та невідкладної медичної допомоги було пошкоджено, чим позивачу спричинено майнову шкоду.

Постановою Октябрського райсуду м. Полтави від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, відповідач на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував з позивачем в трудових відносинах.

Як вбачається зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власником колісного транспортного засобу №516/09-19 від 25 травня 2019 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 57 516,08 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 74 769,18 грн. Ринкова вартість з урахуванням ПДВ автомобіля складає 88 358,55 грн (а.с. 73-83).

На вимогу суду позивачем було надано довідку про доходи ОСОБА_1 у ТОВ «Хозхімсервіс», відповідно до якої заробітна плата відповідача складає:

-за січень 2019 року - 4600,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 21 день;

-за лютий 2019 року - 4600,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 20 днів;

-за березень 2019 року - 4600,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 20 днів;

-за квітень 2019 року - 4600,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 21 день;

-за травень 2019 року - 4542,86 грн., кількість відпрацьованих днів - 21 день;

-за червень 2019 року - 4200,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 18 днів;

Середньоденна заробітна плата складає 224,32 грн., середньомісячна заробітна плата складає 4524,53 грн.

Суд не погоджується із зазначеним розміром середнього заробітку, оскільки він розрахований всупереч до приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за та правил, передбачених п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, в даному випадку - дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Таким чином, при обчисленні наданих стороною позивача даних стосовно виплат заробітної плати відповідача за останні два місяці: травень 2019 року - 4600,00 грн, травень 2019 року - 4542,86 грн, які передували його звільненню , суд прийшов висновку, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за відповідний період становила 4571,49 грн. Даних про заробітну плату за липень 2019 року позивачем суду не надано.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Отже, спірні правовідносини у справі, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

З огляду на те, що день виявлення заподіяної працівником шкоди є день ДТП, а саме 25.05.2019 року, а позов подано 24.10.2019 року, то річний строк позовної давності, передбачений ст.233 КзпПУ, позивачем не пропущено.

Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У пунктах 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14«Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Частиною 1 ст. 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Такі випадки вказані у ст. 134 КЗпП України, а саме працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

При цьому, під час розгляду справи не було встановлено обставин, з якими законодавець пов`язує можливість покласти на працівника матеріальну відповідальність та стягнути за спричинену шкоду в повному розмірі.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог.

Під час розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу внаслідок умисних протиправних дій, а отже підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля згідно ст. 134 КЗпП України відсутні.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77-80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи правовідносини, які склались між сторонами, дослідивши усі докази по справі, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення шкоди в межах розміру середньомісячної плати ОСОБА_1 в розмірі 4571,49 грн.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, у розмірі 159,56 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1172 ЦК України, ст. ст. 130, 132, 134, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100, ст.ст. 141, 142, 209, 258, 259, 264, 265, 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Донецьке Слов`янського району Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗХІМСЕРВІС» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд.4А, офіс 139, , р/р НОМЕР_9 в AT «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» МФО 380526) 4571 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят одну) грн. 49 коп. у відшкодування матеріальної шкоди

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Донецьке Слов`янського району Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОЗХІМСЕРВІС» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд.4А, офіс 139, , р/р НОМЕР_9 в AT «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» МФО 380526) судовий збір у розмірі 159,56 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О.Дюміна