07.05.2020 Єдиний унікальний № 371/1443/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2020 року м. Миронівка

ЄУН 371/1443/18

Провадження № 2/371/51/20

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Семерей Л.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що в червні 2016 року він з іншими працівниками, як субпідрядчики, за усною домовленістю з ОСОБА_2 проводили роботи по монтажу опалення в кінотеатрі села Проліски Щасливецької сільської ради Бориспільського району Київської області.

Договір на проведення робіт був укладений між Щасливецькою сільською радою та ПП ОСОБА_2 .

За виконані роботи ОСОБА_2 повинен оплатити йому кошти в сумі 300 000 гривень. Вказану суму коштів відповідач не заплатив, посилаючись на їх відсутність.

Вони домовилися, що борг за виконанні роботи по монтажу системи опалення ОСОБА_2 виплатить пізніше, як борг. На підтвердження домовленості ОСОБА_2 29 червня 2016 року написав розписку, за змістом якої він зобов`язується повернути ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 300 000 гривень.

Термін повернення боргу не встановлено, тому борг повинен був повернутий при першій вимозі про повернення через 30 днів. 7 серпня 2018 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення позичкових коштів, яку відповідач отримав 16 серпня 2018 року. До даного часу відповідач кошти не повернув.

Суму боргу в розмірі 300 000 гривень та судові витрати в розмірі 3000 гривень просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 13 червня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

18 червня 2019 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

27 червня 2019 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачу вручено.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Представник відповідача, заперечуючи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, 1 серпня 2019 року звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 1 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Відзив на позовну заяву

16 липня 2019 року представником відповідача подано відзив на позов.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав, що заявлені вимоги є безпіставними.

Заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив, що жодних правовідносин сторонни не мали,

договір на виконання робіт, на який посилається позивач, у письмовій формі між сторонами не укладався. Усна домовленість на проведення робіт не підтверджена жодним доказом.

Оскільки жодного договору, за яким відповідач мав передати позивачу кошти в сумі 300000 гривень, не було укладено, то не може існувати новації в розумінні статті 604 ЦК України, і як результат позикового зобов`язання.

Якщо сума позики складає 300000 гривень, то договір позики повинен був бути укладений у письмовій формі.

Позивач належними доказами не підтвердив своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

В матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики і факту передачі грошових коштів позивачем відповідачу, відповідні факти не мали місця.

Складена розписка хоча і містить зобов`язання про повернення коштів, однак не містить підтвердження про отримання таких коштів відповідачем як позичальником.

В розписці відсутня персоніфікована інформація сторін та наявні не точності, виправлення, проставлена не чітка дата. Все це свідчить про різне тлумачення умов виконання розписки.

16 січня 2020 року представником відповідача до суду подано клопотання про залишення позову без розгляду.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі фактичні обставини.

У червні 2016 року відповідач ОСОБА_2 написав розписку, за змістом якої він зобов`язався віддати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 300000 гривень «за проделаные работы по монтажу отопительного оборудования по Счастливому. С. Проліски кінотеатр».

Розписка містить виправлення у даті її написання, не містить дату, до якої мають бути сплачені кошти, містить підпис відповідача.

Такі обставини підтверджені розпискою (а.с. 6).

3 серпня 2018 року позивач написав вимогу про повернення грошових коштів, яка була надіслана ним 7 серпня 2018 року та отримана відповідачем 16 серпня 2018 року (а.с., а.с. 7-9).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року.

З огляду на положення ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, суд дійшов висновку про відсутність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики.

Складена відповідачем розписка про зобов`язання сплатити певну суму коштів не є документом, який видано боржником кредитору за договором позики після отримання коштів. Розписка не підтверджує факт отримання боржником від кредитора грошової суми. Зі змісту розписки не вбачається, що відбулася передача коштів в сумі 300 000 гривень від позичальника до позикодавця.

Факт передачі коштів не доводився позивачем, у змісті позовної заяви він зазначає, що відповідач має сплатити кошти за іншими зобов`язаннями.

З огляду на викладене, складена відповідачем розписка не може бути розцінена судом як борговий документ, що підтверджує укладання договору позики.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформляється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов`язання.

Розписка, на підставі якої пред`явлено позов, не є договором новації боргу, оскільки в ній відсутні посилання на попередні домовленості та зобов`язання сторін.

Наявність договірних відносин з відповідачем позивач не довів, у змісті позову вказав, що договірні відносини мали місце між Щасливецькою сільською радою та ПП ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, правило про заміну боргу, що виник із договору, позиковим, не може бути застосовано.

Висновки за результатами розгляду

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що при розгляді справи не знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову.

Позивач не довів, що відповідач отримував від нього грошові кошти як позику за умови їх повернення, не довів наявність договірних відносн з відповідачем та підстав для застосування норм про новацію боргу.

Вирішення питання про судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми судового збору позивачу у випадку задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 7 травня 2020 року.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук