Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 757/76446/17

провадження № 61-7836св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2018 року у складі судді Дубас Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на свої персональній сторінці ( ІНФОРМАЦІЯ_1) у соціальній мережі Facebook розмістив публікацію наступного змісту:

«Після скерування прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП) обвинувального акту до суду щодо судді-хабарника з одного із районних судів Харкова, який фактично є «кишеньковим» суддею сумно відомого ОСОБА_3 , було встановлено, що щодо цього судді Генеральною прокуратурою України прийнято рішення про закриття кримінального провадження за фактом одержання хабара, що мало місце раніше того злочину, який розслідувався детективами НАБ України.

Вивчивши вказані матеріали кримінального провадження, ми прийшли до висновку, що в матеріалах наявні беззаперечні докази, що викривають суддю в неодноразовому систематичному вимаганні хабарів з використанням свого службового становища.

Досить знаковим є той факт, що у місті Харкові цього суддю називають «ІНФОРМАЦІЯ_4 », оскільки вирішення питань з останнім вартує від 20 до 30 відсотків від суми позову чи рішення.

Як приклад, наведу цитату з переговорів судді-хабарника із заявником у кримінальному провадженні щодо суми хабара за винесення «потрібного» рішення, що містяться у відповідному протоколі:

«Суддя-хабарник: Ну … Честно говоря это … 10 % это кисленько, если Вы хотите чтобы мы сразу все действия сделали.

Заявник: Сколько ? Я нормальный человек, я понимаю.

Суддя-хабарник: Ну вообще, обычно подходят с такими вопросами: 20-25%. Если Вам надо».

Однак, замість того, щоб викрити суддю хабарника та притягнути до відповідальності слідчих та прокурорів, які незаконно закрили кримінальне провадження, Генеральний прокурор фактично став на захист пшонківських методів розслідування, в яких панує кумівство та поза процесуальний порядок прийняття рішень у кримінальному провадженні».

Вказував, що зазначені висловлювання стосуються саме нього, оскільки він є підозрюваним у кримінальному провадженні № , висловлювання стосуються саме цього кримінального провадження, він є єдиним суддею з м. Харкова, щодо якого здійснюється кримінальне провадження за статтею 368 КК України.

Ці висловлювання вважав такими, що містять фактичні звинувачення у вчиненні злочину, щодо якого його винним не визнано, у зв`язку із чим також мають місце негативні наслідки у ставленні оточуючих до нього.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд: визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_1 є суддею-хабарником, «кишеньковим» суддею ОСОБА_3 та проводить переговори щодо отримання хабарів; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення суду у цій справі у 10-денний термін з дня набрання рішенням законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розміщена відповідачем інформація не містить посилань для її ідентифікації із певною особою. Позивач не є єдиним суддею «районних судів м. Харкова», що унеможливлює існування безальтернативного твердження, що особа, про яку йдеться мова у публікації, - саме він. Відомостями щодо відсутності відкритих кримінальних проваджень стосовно інших суддів районних судів м. Харкова позивач у силу законодавчих норм володіти не може.

Відомості досудового розслідування кримінального провадження № відносно ОСОБА_1 , включаючи і протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо, відео контролю від 10 червня 2015 року, не є публічно доступними.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2018 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що хоча інформація й поширена у мережі Інтернет на сторінці у соціальній мережі, проте відповідач оперує даними, що здобуті ним та/або стали відомі йому під час виконання повноважень на посаді керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, коментує позицію цього органу щодо зазначеного кримінального правопорушення, аналізує певні дії. З указаного вбачається, що інформація наведена посадовою особою під час виконання нею своїх обов`язків на посаді керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а отже останній орган має бути належним відповідачем у цій справі.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду від 27 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про неможливість ідентифікації особи, про яку йде мова у публікації, оскільки це можливо зробити за сукупністю ознак, які дадуть змогу оточуючим зрозуміти, якої особи вона стосується, зокрема: відповідач здійснює процесуальне керівництво кримінальним провадженням, у рамках якого позивачу повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьої статті 368 КК України; відповідач у публікації зазначає обставини, які відбувалися саме у рамках вищевказаного кримінального провадження; позивач є суддею Дзержинського районного суду м. Харкова, як і зазначає відповідач, згадуючи кілька разів у публікації місто Харків; серед усіх суддів міста Харкова лише відносно позивача розпочате кримінальне провадження за статтею 368 КК України; у публікації вказано ім`я позивача, зокрема у висловлюванні: «у місті Харкові цього суддю називають «Серьожа-четвертак».

Крім того, суд помилково вважав оскаржувану інформацію оціночним судженням, оскільки з огляду на зміст і характер висловлювання, особу, яка її навела, інформація є стверджувальною.

Вказує, що при автоматичному розподілі цієї справи в суді першої інстанції не було дотримано вимог пункту 1.3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, а саме: об`єктивного розподілу справи з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку, оскільки при здійсненні автоматичного розподілу справи брала участь лише одна суддя - ОСОБА_7 .

Також суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що належним відповідачем у цій справі є Спеціалізована антикорупційна прокуратура, оскільки в оскаржуваній публікації відповідач висловлював власну думку з приводу відповідного кримінального провадження і не зазначав, що ці твердження висловлювалися від імені цього органу.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 серпня 2018 року у соціальній мережі Facebook на сторінці, зареєстрованій на ім`я ОСОБА_2 , була розміщена публікація наступного змісту:

«Після скерування прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП) обвинувального акту до суду щодо судді-хабарника з одного із районних судів Харкова, який фактично є «кишеньковим» суддею сумно відомого ОСОБА_3 , було встановлено, що щодо цього судді Генеральною прокуратурою України прийнято рішення про закриття кримінального провадження за фактом одержання хабара, що мало місце раніше того злочину, який розслідувався детективами НАБ України.

Вивчивши вказані матеріали кримінального провадження, ми прийшли до висновку, що в матеріалах наявні беззаперечні докази, що викривають суддю в неодноразовому систематичному вимаганні хабарів з використанням свого службового становища.

Досить знаковим є той факт, що у місті Харкові цього суддю називають «ІНФОРМАЦІЯ_4 », оскільки вирішення питань з останнім вартує від 20 до 30 відсотків від суми позову чи рішення.

Як приклад, наведу цитату з переговорів судді-хабарника із заявником у кримінальному провадженні щодо суми хабара за винесення «потрібного» рішення, що містяться у відповідному протоколі:

«Суддя-хабарник: Ну … Честно говоря это … 10 % это кисленько, если Вы хотите чтобы мы сразу все действия сделали.

Заявник: Сколько ? Я нормальный человек, я понимаю.

Суддя-хабарник: Ну вообще, обычно подходят с такими вопросами: 20-25%. Если Вам надо».

Однак, замість того, щоб викрити суддю хабарника та притягнути до відповідальності слідчих та прокурорів, які незаконно закрили кримінальне провадження, Генеральний прокурор фактично став на захист пшонківських методів розслідування, в яких панує кумівство та поза процесуальний порядок прийняття рішень у кримінальному провадженні».

Стверджуючи, що вищевказана інформація містить фактичні звинувачення у вчиненні злочину, що суперечить презумпції доведеності вини і порушує право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист своїх особистих немайнових прав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

У пунктах 15, 18 вказаної постанови також роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у порушення вимог статті 81 ЦПК України позивач не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження того, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, та, як наслідок, порушує його особисті немайнові права.

Так, судом установлено, що у розміщеній відповідачем на сторінці у соціальній мережі Faсebook публікації не вказано конкретну особу (прізвище, ім`я, по-батькові), про яку йде мова, а використання автором висловлювань: «суддя-хабарник одного із районних судів Харкова» і « ІНФОРМАЦІЯ_4» безпосередньо не вказує на особу позивача. Крім того, наведена відповідачем інформація не дає змоги її отримувачам ідентифікувати особу, про яку у ній заначено, зокрема, ОСОБА_1. (суддю Дзержинського районного суду м. Харкова).

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміст оскаржуваної інформації не може безальтернативно свідчити, що вона стосується саме ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги у цій частина на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки відомостями щодо відсутності відкритих кримінальних проваджень стосовно інших суддів районних судів м. Харкова заявник у силу вимог чинного законодавства володіти не може; жодних персональних даних ОСОБА_1 у цій публікації розповсюджено не було; відомості досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не є публічного доступними, а тому неможливо однозначно визначити, що вона стосується саме позивача.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції помилково вважав, що належним відповідачем у цій справі є Спеціалізована антикорупційна прокуратура та відповідач в оскаржуваній публікації коментує позицію цього органу щодо кримінального правопорушення.

Так, зміст публікації, розміщеної 05 серпня 2018 року у соціальній мережі Facebook на сторінці, зареєстрованій на ім`я ОСОБА_2 , не свідчить, що викладена у ній інформація є офіційною позицією Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, оскільки виклад обставин автор цієї публікації (відповідач у справі) здійснює від свого імені.

Крім того, Спеціалізована антикорупційна прокуратура має власну сторінку у соціальній мережі Facebook.

Вказане свідчить, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України.

Твердження заявника, що при автоматичному розподілі цієї справи в суді першої інстанції не було дотримано об`єктивного розподілу справи, є безпідставними, оскільки установлення питань правильності самої процедури проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями у цій справі без надання доказів щодо незаконного втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду та інших підсистем не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що справа розглянута суддею, визначеною згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2018 року (а. с. 99).

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, постанова апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з тим, що за наслідком перегляду справи у касаційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасувати.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович