Житомирський апеляційний суд
Справа №286/798/19 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 286/798/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Вачко В.І. в м. Овруч

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому, із врахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 , яка є опікуном недієздатної особи ОСОБА_2 , на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.06.2013 року у розмірі 56 358,86 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що між банком та недієздатною особою ОСОБА_2 , опікуном якого є ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № б/н від 12.06.2013 року, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, яким останній тривалий час користувався. Однак, зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів належним чином не було виконано та станом на 31.08.2015 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 56 358,86 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 4961,90 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 2792,11 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання 45 444,90 грн., штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 2659,95 грн. (процентна складова), які банк просив стягнути на свою користь.

Відповідач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 , подала зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просила визнати кредитний договір № б/н від 12.06.2013 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 недійсним.

На підтвердження своїх вимог зазначила, що укладений договір є нікчемним, оскільки його було укладено банком із особою, яка визнана недієздатною рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 29.07.2003 року, що набрало законної сили 01.09.2003 року.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2020 року у задоволенні первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 , - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Скаржник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було враховано, що згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Предметом даного правочину є кредитні кошти, які повертаються в тому ж розмірі, в якому були використані недієздатною особою, а тому, наявність чи відсутність вини опікуна жодним чином не впливає на його зобов`язання повернути все одержане недієздатною особою.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через безпідставінсть заявлених вимог. При цьому зазначає, що Банк не довів під час розгляду справи отримання ОСОБА_2 коштів за кредитним договором № б/н від 12.06.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», 12.06.2013 року було укладено кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Згідно банківської виписки по кредитному картковому рахунку ОСОБА_2 , 12.06.2013 року позичальнику був наданий кредитний ліміт в сумі 4000 грн. і того ж дня зменшений до 300 грн., 13.01.2016 року кредитний ліміт було збільшено до 6000 грн.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ .

ОСОБА_2 не виконував належним чином зобов`язання у зв`язку з чим станом на 22.01.2019 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 56358,86 грн., з яких: 4961,90 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2792,11 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 45444,90 грн. нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2659,95 грн.

Судом встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 29.07.2003 року, яке набрало законної сили 01.09.2003 року, ОСОБА_2 визнаний недієздатним.

Рішення виконкому Овруцької міської ради Житомирської області № 301 від 15.10.2003 року над ОСОБА_2 встановлено опіку та його опікуном призначено ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, суд першої інстанції, виходив з того, що грошові кошти, які отримано недієздатною особою ОСОБА_2 за нікчемним правочином, не збереглися. В свою чергу позивачем не доведено, що вчиненню правочину та втраті майна, тобто витратам кредитних коштів банку, сприяла винна поведінка опікуна - ОСОБА_1 , а тому підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Як визначено ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа немає права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно частини першої ст. 226 ЦК України опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Судом установлено, що на момент укладення кредитного договору б/н від 12.06.2013 року, ОСОБА_2 був недієздатною фізичною особою і даний договір не був схвалений опікуном, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний договір, який був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 є нікчемним правочином, а тому визнання його недійсним у даному випадку судом не вимагається.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків нікчемного правочину виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 221 ЦК України правочин вважається схваленим, якщо ці особи ( в тому числі і опікун), дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявляли претензії до іншої сторони.

За змістом ч. 3 ст. 226 ЦК України дієздатна сторона зобов`язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не зберіглося, опікун зобов`язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.

Так під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 отримав 12.06.2013 року кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого у той же день був зменшений до 300 грн., а з 13.01.2016 року кредитний ліміт було збільшено до 6000 грн. Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості та виписки по рахунках, зі змісту яких слідує, що відповідач неодноразово здійснював зняття кредитних коштів та частково їх повертав.

Так з виписок за рахунком убачається, що ОСОБА_2 за час користування кредитною карткою було отримано 16385,03 грн. та повернуто на погашення отриманих кредитних коштів 14517,63 грн., тобто розмір неповернутих коштів за тілом кредиту становить 1867,40 грн.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим колегія суддів вважає, що факт отримання даних кредитних коштів стороною відповідача не був спростований. Також відповідачем ОСОБА_1. не доведено під час розгляду справи будь-якими доказами відсутність своєї вини, як опікуна в укладенні даного договору та виконання нею належним чином обовязків опікуна, передбачених ст. 67 ЦК України, з метою непорушення недієздатною особою прав інших осіб, у даному випадку АТ КБ «Приватбанк», які призвели до укладення нікчемного правочину.

Таким чином, оскільки на момент вчинення правочину ОСОБА_2 був недієздатною фізичною особою, даний договір не був схвалений опікуном ОСОБА_1. , колегія суддів дійшла висновку, що саме з відповідача, як опікуна відповідно до ч.3 ст. 226 ЦК України підлягає стягненню майно, одержане недієздатною особою за нікчемним правочином, яке у даному випадку складає розмір непогашеного тіла кредиту в сумі 1867,40 грн.

Проте, оскільки у даному випадку суд застосовує наслідки нікчемного правочину, а не стягує заборгованість за кредитним договором у зв`язку з його неналежним виконанням, підстави для присудження до стягнення з опікуна заборгованості за відсотками за кредитом та штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту - відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 1867,40 грн. неповернутого тіла кредиту з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України врахуючи, що відповідач звільнена від сплави судового збору, понесені позивачем, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (3,3%), витрати по сплаті судового збору в розмірі 156,48 грн. (4802,50 грн.х3,3%) за подання апеляційної скарги, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2020 року в частині відмови у застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , як опікуна недієздатної особи ОСОБА_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1867 грн. 40 коп.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати в розмірі 158 грн. 48 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2020 року.

Головуючий Судді