Дата документу 24.04.2020
Справа № 320/4154/19
Провадження № 2/937/253/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В.,

за участі секретаря Колеснікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мелітополі Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Добробут» за участю третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про визнання права власності на квартиру та виділ в натурі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,2 кв.м.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 10 квітня 2003 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради було прийнято рішення за № 85/1 про реєстрацію громадської організації «Добробут», а тому було зареєстровано статут громадської організації та видано свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян. Рішенням Мелітопольської міської ради від 15 квітня 2003 року дев`ятиповерхова будівля гуртожитку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 була передана в колективну власність громадської організації «Добробут» для проживання в ньому членів цього громадського об`єднання. На підставі рішення Управління комунальної власності Мелітопольської міської ради 19 червня 2003 року передало громадській організації «Добробут» у колективну власність гуртожиток АДРЕСА_3 липня 2003 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого гуртожиток на праві колективної власності належить громадській організації «Добробут». 02.07.2004 року громадська організація «Добробут» на підставі договору оренди (найму) передала ОСОБА_1 в платне користування на умовах найму нежитлові приміщення (хол, загальна кухня) для проведення реконструкції. Загальними зборами громадської організації «Добробут» було прийнято рішення про здійснення реконструкції будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим було отримано дозвіл на реконструкцію № 227/4 від 16.09.2003 року, вихідні дані для проектування та здійснення проектно вишукувальних робіт, архітектурно планове завдання для реконструкції будівлі гуртожитку. Було замовлено проект реконструкції будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 , розроблено кошторис реконструкції будівлі гуртожитку для створення житлового будинку квартирного типу. 25 травня 2004 року між громадською організацією «Добробут» та ОСОБА_1 було укладено договір за № 3 на реконструкцію і утримання квартири. 03 жовтня 2004 року між громадською організацією «Добробут» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 3, якою внесені додаткові пункти до Договору. Всі зобов`язання за Договором та Додатковою угодою вона виконала. За рахунок її грошових коштів, внесених в реконструкцію будівлі гуртожитку, були виконані будівельні роботи з реконструкції будівлі, в результаті чого були перебудовані та переплановані нежитлові приміщення (хол, загальна кухня) в окремо ізольовану квартиру під АДРЕСА_4 5. Після проведення реконструкції, згідно затвердженого проекту, актів закріплення квартир та повної сплати членських внесків за дольовою участю, частка позивача становила 57,2/4487 будівлі. На підставі рішення загальних зборів громадської організації «Добробут» від 07 березня 2019 року за № 42 ОСОБА_1 було надано згоду на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,2 кв.м. Позивач, вважає, що, оскільки договір на реконструкцію і утримання квартири не визнаний судом недійсним, з урахуванням вимог ст. 204 ЦК України, він є правомірним, за своїм характером та змістом правового регулювання вказаний договір відноситься до договорів про спільну діяльність, укладений з метою забезпечення реалізації членами громадської організації своїх конституційних прав на житло, в зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. ст. 509, 629 ЦК України підлягає обов`язковому виконанню сторонами. На підставі ст. 328 ЦК України, вважає, що є всі законні підстави для визнання за нею права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,2 кв.м., а на підставі ч.ч.1, 2 ст. 364 ЦК України вважає, що вона має право на виділ у натурі її частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 травня 2019 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2019 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Від позивача також на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначено наступне. Для реалізації прав членів громадського об`єднання на забезпечення їх жилими приміщеннями, на загальних зборах громадської організації «Добробут» було прийнято рішення про здійснення реконструкції будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 , для створення житлового будинку квартирного типу шляхом здійснення перепланування для утворення окремих ізольованих квартир взамін блоків гуртожитку. Громадська організація «Добробут» отримала дозвіл на реконструкцію №227/4 від 16.09.2003 року, вихідні дані для проектування та здійснення проектно вишукувальних робіт, а також архітектурно планове завдання для реконструкції будівлі гуртожитку. Був замовлений проект реконструкції будівлі гуртожитку в установленому законом порядку, згідно із вихідними даними на проектування та із дотриманням будівельних норм та регіональних і місцевих правил забудови, погодженого з відповідними місцевими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, які дали позитивні висновки щодо реконструкції гуртожитку. Було розроблено кошторис реконструкції будівлі гуртожитку для створення житлового будинку квартирного типу. На підставі дозволу на реконструкцію було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції гуртожитку за № 65 від 29.06.2004 року та на підставі укладених з підрядчиками договорів було розпочато здійснення робіт реконструкції будівлі гуртожитку, в тому числі і приміщення під окрему квартиру АДРЕСА_5 . За обставин, які були викладені в позовній заяві, громадською організацією «Добробут» на підставі договору на реконструкцію і утримання квартири від 25 травня 2004 року за № 3 було проведено реконструкцію нежитлової частини будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 окремо ізольовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 57, 2 кв.м., житлові кімнати 29,4 кв.м., вбиральня 4,0 кв.м., кухня 12,1 кв.м., туалет 1,5 кв.м., прихожа 4,3 кв.м., коридор 4,3 кв.м., в результаті чого було створено квартиру як самостійний об`єкт права власності, що на підставі цього договору підлягає виділенню позивачу в натурі як співвласнику будівлі. Питання, які просить вирішити позивач, регулюються ЦК України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року за № 406, якою затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Проведення реконструкції будівлі гуртожитку, в тому числі реконструкцію житлової та нежитлової частини будівлі гуртожитку в окремо ізольовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , яка полягала у проведенні будівельних робіт виконання яких не передбачало втручання в огороджувальні та несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а тому після закінчення виконання робіт з переобладнання та перепланування житлових приміщень в будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 такий об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Будь які нормативно правові акти, які діяли в 2004 2005 роках на час надання громадській організації «Добробут» дозволу на реконструкцію та дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 та передбачали прийняття за наслідками такого будівництва новоутвореного об`єкту в експлуатацію, втратили свою чинність та не можуть бути застосовані щодо наслідків будівництва позивачем та відповідачем об`єкту містобудування, оскільки діючі нормативно правові акти не передбачають як надання дозволу на перепланування, переобладнання чи реконструкцію об`єкту, збудованого сторонами, так і прийняття його до експлуатації. За таких умов, оскільки утворене в результаті реконструкції будівлі гуртожитку у вигляді окремо ізольованої двокімнатної квартири АДРЕСА_5 не підлягає прийняття в експлуатацію, на підставі ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності у позивача виникло з моменту завершення будівництва. Таким чином, позивач вважає, що положення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо заборони експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, не поширюється на правовідносини щодо реконструкції (перепланування та переобладнання) будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 , так як за наслідками проведеної реконструкції такий об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Крім того, від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що комісією було ретельно перевірено та вивчено докази, які надає позивач в обґрунтування позову та встановлено, що будь яких порушень закону при проведенні реконструкції площі під окрему квартиру АДРЕСА_6 не було, не було порушень Закону України «Про архітектурну діяльність», а тому представник відповідача немає жодних підстав для заперечення проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.04.2003 року № 85/1 зареєстровано ГО «Добробут» та видано свідоцтво про реєстрацію об`єднання громадян від 10.04.2003 року за № 4.

Рішенням Мелітопольської міської ради від 15.04.2003 року № 21 передано дев`ятиповерхову будівлю гуртожитку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 у колективну власність ГО «Добробут».

19.06.2003 року Управління комунальної власності Мелітопольської міської ради передало ГО «Добробут» у колективну власність гуртожиток АДРЕСА_2

25.05.2004 року між ОСОБА_1 (іменована Співвласником) та ГО «Добробут» (іменоване Товариством) укладений договір за № 3 на реконструкцію і утримання квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання з дольової участі в переобладнанні квартири, а ГО «Добробут» прийняла зобов`язання з організації роботи по переобладнанню квартири, які виділена співвласнику відповідно до проекту. Співвласник вносить кошти на переобладнання квартири в строки, вказані підрядником, розмір, яких визначається, виходячи з фактичних витрат організації на переобладнання кожному конкретному підряднику /а.с.13/.

02.07.2004 року між ГО «Добробут та членом вказаної організації ОСОБА_1 укладено договір найму (оренди) приміщення в будівлі гуртожитку, відповідно до якого ГО «Добробут» передало ОСОБА_1 у користування приміщення, на 2-му поверху гуртожитку, а саме нежитлові приміщення: загальна кухня, хол, для проведення реконструкції в окрему квартиру /а.с.15-16/.

Згідно з актом приймання-передачі від 02.07.2004 року ОСОБА_1 прийняла від ГО «Добробут» приміщення на 2-му поверсі в гуртожитку для проведення реконструкції згідно проекту під окрему двокімнатну квартиру за АДРЕСА_5 , що складається з нежитлових приміщень: загальна кухня, хол /а.с.17/.

03.10.2004 року між ОСОБА_1 та ГО «Добробут» укладена додаткова угода за №3, якою внесені додаткові пункти до договору від 25.05.2004 року, зокрема договір доповнено п. 4.1.4, відповідно до якого ГО «Добробут» зобов`язана виділити співвласнику у власність його долю нерухомого майна в натурі (згідно технічного паспорту на перебудовану квартиру), при наявності підтверджуючих документів проведеної реконструкції, технічного паспорту та повної сплати членських внесків згідно дольової участі в проведенні реконструкції та утримання організації, пунктом 4.2.10, відповідно до якого співвласник зобов`язаний укласти строковий договір найму квартири до виконання п.4.1.4 доповнення до договору, а також п. 4.4.5, відповідно до якого, співвласник має право вимагати від організації не чинити перешкоди у виділенні йому у власність його долі нерухомого майна в натурі при виконання усіх умов договору про реконструкцію та утримання квартири (договору про спільну діяльність) та додаткових умов /а.с.14/.

Згідно акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 від 05.10.2004 року ГО «Добробут» передала, а ОСОБА_1 прийняла у користування двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 після проведеної реконструкції. Загальна площа квартири складає 57,2 кв.м. та відповідає технічному паспорту на квартиру від 02.10.2004 року /а.с.31/.

Як вбачається з договору про передання прав на реконструйований (збудований) об`єкт рухомого майна від 05.07.2006 року, ГО «Добробут» передала ОСОБА_1 всі майнові права та права замовника на окремо ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , утвореної в результаті проведення реконструкції будівлі гуртожитку в житловий будинок за рахунок коштів (членських внесків) ОСОБА_1 на фінансування робіт з реконструкції, з метою подальшого прийняття в експлуатацію новоутвореної квартири та реєстрації права власності на цей об`єкт за ОСОБА_1 /а.с.33-34/.

11.02.2019 року зареєстровано право власності за ГО «Добробут» на будівлю гуртожитку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.37/, а на підставі рішення загальних зборів ГО «Добробут» від 07.03.2019 року за № 42, ОСОБА_1 надано згоду на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,2 кв. м., доля якої становить 57,2/4487 /а.с.37-38/.

Вирішуючи питання про наявність законних підстав для визнання права власності на квартиру та виділ її в натурі, суд виходить з наступного.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, зокрема в ній зазначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу).

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ч.2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 року до таких будівельних робіт відносяться, в тому числі:

-роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками;

-реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення внутрішніх систем.

Саме на цю постанову КМУ, як на підставу для визнання права власності на квартиру без введення її в експлуатацію, посилається позивач.

Однак, такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 100 ЖК України виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Як вбачається з вимог ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлового господарства від 17.05.2005 р №76 перепланування - це перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів,ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.08.2012 № 7/17-12928 «Щодо віднесення окремих об`єктів соціальної сфери до об`єктів реконструкції та капітального ремонту» за визначенням, наведеним у державних будівельних нормах ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо).

Таким чином, перепланування, переобладнання та реконструкція є окремими поняттями та мають суттєві відмінності.

Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта на можливість безпечної експлуатації та реконструкції від 23.03.2015 року об`єктом обстеження була реконструкція гуртожитку під багатоквартирний житловий будинок /а.с.60-63/.

З інших документів, доданих до позову, також вбачається, що була проведена саме реконструкція приміщення, що складалось з нежитлових приміщень: частки загальної кухні, холу в окрему квартиру, яка складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, двох балконів.

Таким чином, з огляду на викладене, роботи, які були проведені в гуртожитку призвели до зміни зовнішніх характеристик об`єкта, його геометричних розмірів та функціонального призначення, що свідчить про проведення реконструкції об`єкта, а не його переобладнання чи перепланування.

Постанова Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 до робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію відносять роботи лише з реконструкції внутрішніх систем, тобто опалення, вентиляції, водопостачання та водовідведення, а не реконструкції жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них.

Тому до спірних правовідносин вказана постанова КМУ не може бути застосована.

Крім того, з аналізу змісту договору про передання прав на реконструйований (збудований) об`єкт рухомого майна від 05.07.2006 року вбачається, що після реконструкції будівлі гуртожитку під окрему квартиру виник новоутворений об`єкт нерухомого майна квартира, яка в подальшому повинна бути здана в експлуатацію та проведена її державна реєстрація (п. п.1.6, 1.7, 1.9-1.12).

Таким чином, створений в результаті реконструкції будівлі гуртожитку новостворений об`єкт нерухомого майна квартира підлягає прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

В Примітці 3 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. №406, із змінами внесеними Постановою КМ №236 від 20.03.2019 зазначено, що виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та технічного переоснащення повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та відповідно до розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 р.№553).

Відповідно до п. 41 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновків, що в результаті реконструкції будівлі гуртожитку під окрему квартиру виник новоутворений об`єкт нерухомого майна квартира. Момент виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, передбачений ч.2 ст.331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав ст.6 закону №1952-ІV).

Таким чином, положення ч.2 ст.331 ЦК слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст.182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

У зв`язку з цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Таким чином, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо державної реєстрації спірного майна, тобто окремої квартири, органом, що здійснює державну реєстрацію. Суд не може заміняти органи, які здійснюють державну реєстрацію, визнання права власності в судовому порядку залишається винятковим способом захисту.

Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст.15, 16, 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем за таким позовом є власник нерухомого майна, у володінні якого воно знаходиться та права якого оспорюються або не визнаються іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов`язальних або інших відносинах з приводу спірного майна. Відповідачем може бути будь-яка особа, яка не визнає або оспорює право власності позивача на це майно.

У даному випадку у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 є власником спірного майна (окремої квартири), у володінні якої воно знаходиться, її права відповідачем не оспорюються, а навпаки визнаються, що вбачається із заяви про визнання позову, тому відсутні підстави для захисту права власності у судовому порядку.

Крім того, посилання позивача на ст. ст. 204, 328 ЦК України, як на підставу для виникнення у неї права власності на квартиру АДРЕСА_1 , є помилковим, оскільки договір на реконструкцію та утримання квартири АДРЕСА_7 від 25.05.2004 року, хоча і є правочином, який в судовому порядку недійсним не визнавався, однак предмет цього договору становить порядок проведення реконструкції та утримання спірного майна, а не перехід права власності на спірне майно від однієї особи до іншої.

Наданий позивачем технічний паспорт та акт приймання - передачі зі змісту якого вбачається, що ГО «Добробут» здійснив передачу позивачці у власність двокімнатну квартиру свідчить також про відсутність спору між сторонами, та не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в судовому порядку.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про виділ майна, з посиланням на ст. 364 ЦК України, суд вважає необхідним зазначити, що вказана правова норма закріплює право співвласника майна на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи саме ГО «Добробут» є власником будівлі гуртожитку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не є власником ні будівлі гуртожитку, ні спірного майна, тобто новоствореної в результаті реконструкції квартири, відсутні також інші співвласники спірного майна, тому пред`явлення позовної вимоги про виділ майна в натурі, із застосуванням ст. 364 ЦК України, є передчасним, та похідними від перших позовних вимог.

Аналізуючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності та виділ в натурі, а тому вважає необхідним відмовити у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 20 березня 2020 року №540-IX».

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 19, 76-81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Громадської організації «Добробут» за участю третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про визнання права власності на квартиру та виділ в натурі відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: О.В. Редько