Провадження № 4-с/265/3/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді - Міхєєвої І.М.

за участю секретаря судового засідання - Красноухова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків). (далі за текстом - Центральний ВДВС) Свої вимоги заявник мотивує тим, що Постановою заступника начальника Центрального ВДВС від 11 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58855651 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 2-4331/02 від 27 вересня 2002 року, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя 03 квітня 2019 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки аліментів у розмірі ј частка від усіх видів його заробітку, починаючи з 17 вересня 2002 року та до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем нарахована заборгованість у розмірі 128 738,20 грн. З вказаним розрахунком скаржник не згоден, оскільки державним виконавцем при розрахунку не було враховано квитанції про добровільну сплату ним аліментів за період з 2016 року по 2017 рік на загальну суму 22007, 41 грн. Також, він є фізичною-особою підприємцем з 07 лютого 2006 року, а тому розмір аліментів повинен був розраховуватися виконавцем виходячи з реального розміру доходів платка аліментів, а не з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Крім того, оскільки виконавче провадження № 58855651 було закрито та повторно стягувач звернулася з дублікатом виконавчого листа про примусове виконання лише у 2019 році, то нарахування заборгованості повинно було здійснюватися за останні три роки, що передували пред`явленню дублікату виконавчого листа для виконання, а не з 2012 року, як то нарахував виконавець.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Лозінська О.О. належним чином повідомлені про день та час розгляду скарги до судового засідання не з`явилися.

Головний державний виконавець Центрального ВДВС Крушеницька В.А. надала суду заперечення на скаргу, в яких просила відмовити в задоволення скарги, мотивуючи тим, що

11 квітня 2019 до Центрального ВДВС надійшов на виконання дублікат виконавчого листа № 2-4231/02 від 27 вересня 2002 року, виданий 03 квітня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, починаючи з 17 вересня 2002 року та до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. Того ж дня державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, та постанову надіслано сторонам для відома.

Відповідно до ч. ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», заступником начальника Центрального ВДВС Хаваліц С.В. було розраховано довідку-розрахунок зі сплати аліментів за період з 01 січня 2012 року по 21 березня 2019 року, по день досягнення дитиною повноліття, яку також надіслано сторонам виконавчого провадження. Боржник ОСОБА_1 звернувся до відділу щодо проведення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів. В свою чергу державним виконавцем згідно Закону України «Про виконавче провадження», Сімейного кодексу України та Інструкції з організації примусового виконання рішень, боржнику було роз`яснено, які документи є доказом добровільної сплати аліментів. Надані боржником квитанції про сплату ним аліментів за період з серпня 2016 по листопад 2017 на загальну суму 22007,41 грн., було долучено до матеріалів виконавчого провадження, проте не враховано при розрахунку заборгованості, оскільки в них не зазначено підстава платежу, а саме: «Аліменти на ім`я неповнолітньої дитини (прізвище, ім`я) та зазначено невідомого платника. Щодо періоду нарахування заборгованості зазначено, що державним виконавцем враховано вимоги ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України, відповідно до яких аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Тому розрахунок заборгованості по аліментам боржника ОСОБА_1 здійснювався за період з 2012 року по 21 березня 2019 року, як і було зазначено в заяві представника стягувача про примусове виконання рішення суду. Просила розглянути скаргу без участі державного виконавця та відмовити в її задоволенні. (а.с.43-44)

Заінтересована особа ОСОБА_2 (стягувач) просила провести судові засідання за її участю в режимі відео конференції з Голосіївського районного суду міста Києва. В подальшому в у зв`язку з запровадженням в країні надзвичайної ситуації через спалах у світі коронавірусу просила відкласти розгляд справи на іншу дату.

Представник стягувача ОСОБА_4 , діюча на підставі нотаріально посвідченої довіреності, повідомлена про день та час розгляду скарги до судового засідання не з`явилася.

Суд розглядає справу за наявними в ній доказами та в межах доводів сторін, за їх відсутності, враховуючи наступне.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС розглядаються згідно зі статтею 450 ЦПК за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи ДВС.

Згідно зі статтею 450 ЦПК неявка в судове засідання стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи ДВС, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України короноавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 та від 25 березня 2020 року № 239) відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України введено карантин, та відповідні обмежувальні заходи, який в подальшому Урядом продовжено до 22 травня 2020 року .

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року №333-р з метою запобігання поширенню на території Донецької області і на інші регіони України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, встановлено режим надзвичайної ситуації для територіальних підсистем єдиної державної системи цивільного захисту Донецької області.

Відповідно до листа Ради суддів України від 16 березня 2020 року № 9рс-186/20 рекомендовано на період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: обмежити допуск в судові засідання осіб, які не є учасниками судових засідань; по можливості здійснювати судовий розгляд справи без участі сторін, в порядку письмово провадження; рекомендувати учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; утриматись від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

Отже, дотримання вимог Постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 щодо карантинних заходів можливо не тільки шляхом відкладення розгляду справ, а й шляхом подачі заяв про розгляд справ у відсутності сторін.

Судом встановлено, що на виконанні у Центральному ВДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-4331/02 від 27 вересня 2002 року, виданого 03 квітня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Норільська Красноярського краю, громадянина України, проживаючого за адресою; АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована у АДРЕСА_2 , на утримання по неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, починаючи з 17 вересня 2002 року та до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. (а.с. 13, 45)

11 квітня 2019 року заступником начальника відділу ВДВС на підставі заяви про примусове виконання рішення суду поданого до Центрального ВДВС 09 квітня 2019 року представником стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом. В той же день копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження. (а.с.46-47)

Згідно заяви про примусове виконання рішення від 09 квітня 2019 року, представник стягувача ОСОБА_4 просила здійснити нарахування заборгованості по аліментам починаючи з 01 січня 2012 року, надавши державному виконавцю, зокрема оригінал дублікату виконавчого листа, та банківські реквізити.

11 квітня 2019 року заступником начальника Центрального ВДВС зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за дублікатом виконавчого листа № 2-4331/02 за період з 01 січня 2012 року по 21 березня 2019 року, розмір заборгованості за яким складає 128738,20 гривень.

В цей же день державним виконавцем здійснено виклик ОСОБА_1 , де зобов`язано останнього надати державному виконавцю у тому числі і достовірні відомості про доходи та місце роботи. (а.с. 49-50).

Судом також встановлено, що згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2019 року, на підставі якої видано дублікат виконавчого листа № 2-4331/02 від 27 вересня 2002 року, при розгляді справи встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2 -4331 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини закрито у 2006 році та здано до архіву ВДВС, а у 2010 році знищено на підставі Порядку роботи з документами в органах ДВС. (а.с. 13).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 18 даного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону).

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частинами 1, 3 ст. 194 СК України (в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин, зокрема на час пред`явлення дублікату виконавчого листа для виконання) визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч.4 ст. 194 Ск України).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. (ч. 1 ст. 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. (ч. 2 ст. 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Частиною 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено також обов`язок виконавця щомісяця обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів.

У п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) зазначено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. А згідно ч. 2 даної статті за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З огляду на викладене, суд вважає, що здійснюючи розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів за 2012-2019 роки державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незгода боржника із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Окрім того, з матеріалів справи, вбачається, що, з метою перевірки відомостей про доходи платника аліментів ОСОБА_1 , державним виконавцем зроблено запит до податкових органів, проте відповідь не отримано, а платником аліментів ОСОБА_1 не вчинено жодних заходів для надання державному виконавцю достовірних відомостей про отримані ним доходи.

При цьому суд звертає увагу скаржника, що за приписами ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Посилання скаржника на те, що державним виконавцем не враховано квитанції про добровільну сплату ним аліментів за період з серпня 2016 по листопад 2017 на загальну суму 22007,41 грн. не заслуговують на увагу, оскільки по долученим до матеріалів справи копіям квитанцій не можливо ідентифікувати відправника коштів, адресу отримувача, мету перерахування, підставу платежу на періоди за якими вони сплачені. (а.с.14-15)

Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, згідно вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволені скарги.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом п`ятнадцяти днів, з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скаржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник скаржника: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_4 тел. НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), , адреса: 87515 м. Маріуполь, вул. Грецька, 19.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_5 . Тел. НОМЕР_4

Повний текст ухвали складено 08 травня 2020 року.

Суддя: І.М. Міхєєва