Провадження № 2/742/109/20
Єдиний унікальний № 742/3582/19
26 березня 2020 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Короткої А.О.,
при секретарі - Здоровець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - служба у справах дітей Прилуцької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 15.12.2007 року вони з відповідачем перебували у юридичному шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.04.2009 року шлюб між ними був розірваний.
ОСОБА_2 припинив спілкування зі своєю сім`єю ще до розлучення і до сьогоднішнього дня він дитини не бачив, не телефонував сину, не цікавився його життям, не відвідував учбовий заклад, де навчається ОСОБА_3 . Дитина постійно проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 22.12.2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина були стягнуті аліменти, які в останній раз відповідач сплачував ще у 2011 році.
Позивачка ОСОБА_1 в 2014 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , який фактично замінив ОСОБА_3 батька та у подальшому планує всиновити його.
Оскільки ОСОБА_2 не піклується про фізичний та розумовий розвиток свого сина, не виявляє інтересу до його зовнішнього та внутрішнього світу, не забезпечує матеріально свою дитину, не спілкується з сином більше десяти років, що в сукупності свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками без поважних причин та ухилення від виконання батьківських обов`язків, то позивачкою нині подано позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте остання завчасно подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, а проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.44).
Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином (а.с.25,31,33,36,45), а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 17.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, про що зроблено відповідний актовий запис №289 (а.с.8).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04.07.2008 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.06.2014 року, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с.6).
Згідно з копією довідки №024/1-09 від 15.10.2019 року, виданої комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону, ОСОБА_1 разом із своїми дітьми: сином - ОСОБА_3 та дочкою - ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Із копії довідки №101 від 15.10.2019 року, виданої Прилуцькою гімназією №1 ім.Г.Вороного, вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2018-2019 навчального року жодного разу не з`являвся на батьківські збори, до закладу не приходив, по телефону із класним керівником свого сина не спілкувався (а.с.9).
Згідно з копією довідки №480 від 16.10.2019 року, виданої Прилуцькою міською дитячою поліклінікою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться під наглядом в дитячій поліклініці з дня народження і по теперішній час. За цей період медичні працівники жодного разу не спілкувалися з батьком дитини - ОСОБА_2 і не були ніколи з ним знайомі. Здоров`ям дитини батько ніколи не цікавився (а.с.13).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради за №02-14/823 від 25.02.2020 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.с.43).
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України).
При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Так, відповідно до ст.164, 170 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України).
Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, саме зважаючи на які суд прийшов до твердого переконання про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не утримує його матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.10-13, 18, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-355, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 06 квітня 2020 року.
Суддя А.О.Коротка