Провадження № 2-з/537/17/2020
Справа № 537/1372/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О., за участю секретаря Посмітної О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити її майбутній позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення майбутнього позову заявник ОСОБА_1 зазначила, що вона разом із матір`ю ОСОБА_2 , проживала у квартирі АДРЕСА_1 , проте у 1993 році квартира була приватизована лише на трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Враховуючи, що на час приватизації було порушено її право, у 2018 році вона звернулася до суду з відповідним позовом про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності. 15.03.2019 в справі винесено рішення, де судом встановлено факт порушення її прав, але в позові було відмовлено з огляду на пропущення строку позовної давності. Під час розгляду справи їй, ОСОБА_1 , стало відомо. що приватизація житла була проведена незаконно, оскільки довідки про склад сім`ї на час подання заяви про приватизацію не існувало, заява про приватизацію від 21.05.1993 містить підроблений підпис від імені ОСОБА_2 , тобто є фактично недійсною. Враховуючи ці обставини вона вирішила звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів від 28.06.1993 року № 1134/2 та свідоцтва про право власності, виданого 2 липня 1993 року УЖКГ адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів щодо квартири АДРЕСА_1 , оскільки вважає, що потрібно скасувати приватизацію, що відбулася з порушенням та провести приватизацію з дотриманням вимог законодавства. Вказує, що ОСОБА_3 , використовуючи сфальсифіковане рішення від 22.01.1998 року, провела реєстраційні дії 11.09.2018 та стала власником частини квартири, що належала ОСОБА_2 та частини квартири її сина, ОСОБА_4 04.10.2018 ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, за яким остання подарувала нерухоме майно ОСОБА_5 . Наразі ОСОБА_5 вирішила продати квартиру, що істотно ускладнить виконання рішення суду у випадку прийняття його на користь позивача. Враховуючи, що заява про забезпечення позову подана до відкриття провадження у справі, зазначила, що особами, які можуть отримати статус учасника справи є ОСОБА_3 (як відповідач), ОСОБА_5 (як відповідач), ОСОБА_4 (третя особа), ОСОБА_2 (третя особа), Департамент житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (відповідач), комунальне підприємство «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області (відповідач).

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, дослідивши та проаналізувавши додані матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до наданого заявницею копії свідоцтва про право власності на житло від 02.07.1993 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Згідно копії рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року визнано право особистої власності за ОСОБА_3 повністю на квартиру АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за належну їй з дитиною, ОСОБА_4 , 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 8800 грн. до 31.12.2000 року, стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави держмито. Згідно відмітки на копії рішення воно набрало законної сили. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2018 право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване на підставі судового рішення від 22.01.1999 за ОСОБА_3 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 за договором дарування від 04.10.2018 року.

До заяви також долучено копію витягу з ЄРДР, згідно з яким 04.10.2018 внесено відомості про кримінальне правопорушення з попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст. 358 КК України наступного змісту: «03.10.2018 до чергової частини ВП № 1 КВП ГУНП в Полтавській області надійшла письмова заява ОСОБА_2 , 1969 року народження, про те, що ОСОБА_3 використовує підроблений документ, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 по справі № 2-95/1998.».

Суду також надано копію розпорядження органів приватизації від 28.06.1993 про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 за заявою наймача ОСОБА_3 , копію довідки про склад сім`ї від 31.05.1993 із зазначенням 3-х членів сім`ї: ОСОБА_3 (наймач), ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , копію заяви ОСОБА_3 до керівника органу приватизації від 21.05.1993, які, як вбачається із заяви ОСОБА_1 , були предметом дослідження при розгляді справи № 537/1929/18. З копії свідоцтва про укладення шлюбу від 28.07.2017 вбачається, що дошлюбне прізвище заявниці ОСОБА_1 « ОСОБА_8 ». Копією свідоцтва про народження підтверджується, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю є ОСОБА_2 .

Згідно ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Частиною 3 цієї статті встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 4 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб,права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6 згаданої постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсними розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів від 28.06.1003 № 1134/2 та свідоцтва про право власності, виданого 02.07.1993 Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з цим заявницею вказано, що вона вже зверталася до суду з такими ж вимогами. Згідно з відомостями з ЄДРСР 15.03.2019 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області винесено рішення по справі № 537/1929/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності. Судом вирішено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності - відмовити. Рішення набрало законної сили 20.05.2019. Додані до матеріалів заяви про забезпечення позову документи були предметом дослідження при розгляді справи № 537/1929/18.

Судом також береться до уваги, що навіть у разі звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, що має той же предмет, але з інших підстав, ніж підстави, що були в позові, який розглянуто судом і прийнято рішення від 15.03.2019, наслідком можливого задоволення позову може бути виключно визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, а не визнання права власності на житло за позивачем. В даній заяві про забезпечення доказів не вказані підстави, з яких ОСОБА_1 планує звернутися з позовом в тому числі до ОСОБА_5 , з огляду на те, що ОСОБА_5 набула права власності на квартиру за договором дарування, дійсність якого презумується. При цьому застосування заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, очевидно може призвести до обмеження прав саме власника майна.

Як доказ на підтвердження утруднення виконання можливого судового рішення на користь позивача ОСОБА_1 також надається оптичний диск з аудіозаписами телефонних розмов осіб, які не можуть бути ідентифікованими судом.

Обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже,заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких має намір звернутися до суду ОСОБА_1 .

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд ,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст ухвали складений 06.05.2020.