Справа № 559/1817/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ухиленням від виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 покликається на те, що він повністю дотримується рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03.04.2018 у справі № 559/1955/17 (щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною), а ОСОБА_2 ігнорує вимоги даного судового рішення і ухиляється від його виконання. При цьому, матір дитини поводиться дуже зухвало, постійно застосовує нецензурні вислови у його адресу, погрожує, скандалить, і все це діється у присутні дитини. Він постійно і справно сплачує аліменти на утримання дитини і дотримується встановлених судовим рішенням графіку та способу побачень з дитиною, тоді як матір дитини робить все, щоб завадити його спілкуванню з донькою. Траплялись випадки, коли він приносив речі (одяг) для дитини, а відповідачка принципово викидала з квартири на сходи під`їзду ці речі. Відповідачка шукає будь-які приводу не дати йому можливості покинути з дитиною межі її квартири. Крім того, під час його перебування у квартирі ОСОБА_2 разом зі своєю матір`ю створюють таку гнітючу психологічну атмосферу, яка на їхню думку мала б відбити у нього бажання приходити до них наступного разу.

Він неодноразово звертався у поліцію з приводу її неправомірних дій. Відповідачка власною поведінкою порушувала його права на спілкування з дитиною і відмовлялася виконувати судове рішення.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03.04.2018 у справі № 559/1955/17 встановлено його право на побачення та спілкування з дитиною не лише за її місцем проживання, але й за його місцем проживання, а також у громадських місцях. Зважаючи на вік дитини, суд вказав на те, що ці побачення слід проводити у присутності матері. Тож даним судовим рішенням за матір`ю дитини закріплене право бути присутньою під час побачень дитини і батька, але це право аж ніяк не є правом матері вирішувати чи відбудуться такі побачення взагалі. Тобто батько повинен повідомити матір де саме він буде проводити час із дитиною, щоб матір могла скористатися своїм правом бути присутньою. Але небажання матері бути присутньою на побаченні батька з дитиною не повинне призводити до унеможливлення такого побачення взагалі, бо інакше виконання чи невиконання судового рішення ставиться у залежність від бажання і настрою виключно однієї із сторін спору.

Але поведінка матері якраз і зводиться до того, щоб унеможливити такі побачення, а відповідачка заявляє, що нікуди йти з дитиною не бажає і начебто через це він як батько дитини чомусь повинен проводити час із донькою виключно у квартирі відповідачки (за місцем проживання дитини). Відповідачка всупереч судовому рішенню, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, а також не зважаючи на його пропозиції прогулятися разом з дитиною, відмовляється йти з дитиною, або хоча б відпустити дитину з ним на прогулянки в громадські місця чи до нього додому. Така поведінка відповідачки обмежує його право на безперешкодне спілкування з дитиною і звужує обсяг тих прав, які були йому надані вказаним судовим рішенням.

Вважає, що без вільного спілкування з батьком не можливо забезпечити повноцінний психо-емоційний розвиток дитини. Ухиляючись від виконання рішення суду щодо забезпечення можливості дитини спілкуватися з ним у нього вдома, а також у громадських місцях відповідачка перешкоджає задоволенню життєво важливих потреб самої дитини. Крім того, не надаючи можливості поспілкуватися з дитиною у спокійній невимушеній атмосфері, без скандалів, нецензурної лайки, погроз і прокльонів, відповідачка завдає не лише йому моральної шкоди, але також і шкодить психіці дитини, заважає формуванню у доньки нормального світосприйняття, перешкоджає її гармонійному розвитку. Тому створення відповідачкою перешкод його спілкуванню із донькою, ухилення відповідачкою від виконання судового рішення порушує не тільки його права батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 159 Сімейного кодексу України особа, яка ухиляється виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Глибина його страждань, викликаних нахабною, цинічною і неправомірною поведінкою ОСОБА_2 поглиблюються ще й тим, що неправомірна поведінка відповідачки триває більше року і не припиняється, а сама відповідачка жодного разу так і не вибачилась перед ним за свою поведінку. Крім того неправомірна поведінка відповідачки завдає шкоди не лише йому, але й передусім шкодить інтересам дитини, позбавляючи доньку радості спілкування із кожним з батьків, позбавляє гармонійного розвитку, батьківської турботи і тепла. Щоразу, випрошуючи у ОСОБА_2 право на повноцінне спілкування з дитиною, яке він і так має в силу вимог закону та згідно судового рішення, він почувається приниженим і безсилим, а безкарність та зухвалість відповідачки тільки поглиблюють його страждання. Тому завдану йому за цей період моральну шкоду оцінює в розмірі 30 000 грн., яку просить стягнути з відповідачки. Зважаючи на глибину завданих страждань та з огляду на сучасний рівень інфляції, відшкодування моральної шкоди в такому розмірі не призведе до його необгрунтованого збагачення і є не більш, ніж достатнім для справедливої компенсації понесених ним переживань і страждань, пережитого стресу, емоцій і незручностей.

Позивач ОСОБА_1 , згідно поданої заяви, просить розглянути справу без його участі, повністю задовольнити його позов, відмовити в задоволенні первісного позову.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань від неї до суду не надходило.

21.02.2019 ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вона вчиняє неправомірні дії з невиконання рішення суду, а тому його вимоги про стягнення з неї завданої внаслідок цього йому моральної шкоди не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.05.2020 первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: відділ опіки та піклування Дубенської міської ради, про зміну способу участі батька у спілкування з дитиною та її вихованні залишено без розгляду.

Представник органу опіки та піклування, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без його участі, підтримує поданий органом опіки та піклування письмовий висновок по справі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

За таких умов, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03.04.2018 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ опіки та піклування Дубенської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, яке набрало законної сили 04.05.2018. Даним рішенням зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено наступні способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні, саме: щовівторка та щосереди з 17 години 30 хвилин до 19 години 30 хвилин, щосуботи та щонеділі з 14.00 години до 17.00 години. У релігійні та державні святкові дні у світлу пору доби протягом 3 (трьох) годин за погодженням між батьками. Вказані побачення та спілкування з малолітньою дитиною батьком ОСОБА_1 проводити у присутності матері за місцем проживання батька, місцем проживання дитини та в громадських місцях (а.с. 10-11).

16.08.2018 Дубенським міськрайонним судом видано виконавчий лист на виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа відділ опіки та піклування Дубенської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї від 03.04.2018, яке набрало законної сили 04.05.2018 (а.с. 195).

Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради № 5775/05-02-29/18 від 26.11.2018, вважають за доцільне рекомендувати суду залишити ОСОБА_1 способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені Дубенським міськрайонним судом рішенням від 03.04.2018 (а.с. 104-106).

Як зазначено у довідці № 4477 від 28.02.2019, виданій Дубенським МРВ ДВС, станом на 28.02.2019 аліменти, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачено в повному обсязі, борг відсутній та наявна переплата в сумі 500 грн. (а.с. 109).

У зв`язку із систематичним порушенням ОСОБА_2 батьківських прав та вимог судового рішення, ОСОБА_1 неодноразово звертався в поліцію, зокрема: 13.05.2018, 15.05.2018. 17.05.2018. 19.05.2018, 27.05.2018, 28.05.2018, 02.06.2018. 03.06.201 30.06.2018. 01.07.2018, 03.07.2018. 07.07.2018, 11.07.2018. 17.07.2018. 18.07.2018, 21.07.201 22.07.2018, 24.07.2018, 25.07.2018, 31.07.2018, 04.08.2018, 05.08.2018, 08.08.2018, 12.08.201 15.08.2018, 22.08.2018, 28.08.2018. 04.09.2018, 30.03.2019,31.03.2019, 02.04.2019, 03.04.2019, 20.04.2019 (а.с. 116-120, 142-143, 144).

Згідно постанови про відновлення виконавчого провадження від 23.10.2018, головним державним виконавцем Дубенського МРВ ДВС Корнійчук Н.Г. відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 559/1955/17 від 16.08.2018, та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 122).

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов?язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов`язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою.

Відповідно до ч.2 ст.158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч.5 ст.159 СК України).

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03.04.2018 року, яке набрало законної сили 04.05.2018, ОСОБА_2 зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Враховуючи надані позивачем докази, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання рішення суду, а саме: неодноразові звернення ОСОБА_1 в поліцію з приводу систематичних порушень ОСОБА_2 його батьківських прав та вимог судового рішення, суд вважає, що позивачем доведено протиправність дій відповідачки, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною йому моральною шкодою.

Моральні страждання позивача виразились у негативних емоційних переживаннях, оскільки він не мав можливості поспілкуватися з дитиною у спокійній невимушеній атмосфері, через неправомірну поведінку відповідачки. Як зазначає позивач, щоразу, випрошуючи у ОСОБА_2 право на повноцінне спілкування з дитиною, яке він і так має в силу вимог закону та судового рішення, він почувається приниженим і безсилим, а безкарність та зухвалість відповідачки тільки поглиблюють його страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини справи, характер порушень прав позивача та їх тривалість, наслідки таких порушень, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень є достатнім та обґрунтованим і задовольняє позов у цій частині.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Керуючись: ст.ст.4 ,12, 13, 81, 83, 200, 206, 247, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 153, 158, 159 СК України, ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої ухиленням від виконання рішення суду, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. на повернення сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, але не раніше закінчення строку карантину, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець