СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2145/20

пр. № 2/759/2895/20

22 квітня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 р. позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить відповідачу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у період з 05.03.1991 по 08.12.2005 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбних відносинах, відповідач, позивач та мати позивача набули право спільної власності по 1/3 частині кожному на квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину квартири. Після розірвання шлюбу відповідач забрала свої речі та змінила місце проживання. Більше 15 років ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, витрат на утримання та зберігання житла не несе. Враховуючи, що позивач більше 15 років відкрито, зі згоди та відому відповідача володіє, користується та розпоряджається даним майном, а тому вважає себе таким, що набув право власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 07.02.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 20).

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.23-24).

Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 26).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08.12.2005 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.6).

21.12.2001 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житло, а саме, по 1/3 частині кожному на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до технічного паспорту від 2001 кватира складається з 1 кімнати жилою площею 17,0 кв.м., загальною площею 33,0 кв.м (а.с. 14-15).

31.05.2006 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири під АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 пов`язує добросовісність володіння 1/3 частини спірної квартири тим, що він більше 15 років користується, володіє та розпоряджається усією квартирою, в той час, як 1/3 частини квартири належить відповідачу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у ст. 344 ЦК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності.

Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18).

Зазначені вище висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Враховуючи наведені обставини та положення закону, суд дійшов висновку, що позивач не довів усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Давність володіння могла вважатись добросовісною у тому випадку, коли б позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності. Проте, позивач про такі обставини знав, а тому незважаючи на тривалий період безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

Посилання відповідача про визнання позову суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не доведено передбачених ст. 344 ЦК України обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а тому і визнання позовних вимог відповідачем також не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, підстави стягувати з відповідача на користь позивача кошти судового збору відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 328, 344 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 04.05.2020.