ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/450/20 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 301030200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/28363/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та зобов`язання вчинити дії, постановлену суддею Грицай К.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до АТ "Альфа-Банк", державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Іванісіка С.В. про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права та їх обтяжень.

Одночасно позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ "Альфа-Банк" до завершення розгляду справи у суді відчужувати третім особам спірну квартиру АДРЕСА_1 , а також просили заборонити АТ "Альфа-Банк" до завершення розгляду справи у суді здійснювати будь-які дії, пов`язані з виселенням та перешкоджанням у проживанні зареєстрованих у вказаній квартирі осіб, у тому числі й ОСОБА_1 , яка є інвалідом ІІ групи, а також заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , в даний час належить АТ «Альфа-Банк», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерумого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерумості: квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Представник відповідача АТ "Альфа-Банк" Панченко Д.В. подав до суду клопотання про зустрічне забезпечення позову. Просив застосувати до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічне забезпечення у вигляді внесення ними на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 100000 грн, посилаючись на те, що заборона вчиняти дії щодо реалізації квартири позбавляє АТ "Альфа-Банк" можливості реалізовувати правомочності власника, зокрема, продати вказану квартиру або здати в оренду. З огляду на оцінку квартири, яка складає 591000,00 грн., що складає 25 % від розміру заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим АТ «Альфа-Банк» вважає, що є правові підстави застосування зустрічного забезпечення.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зустрічне забезпечення.

Не погодившись із вказаною ухвалою представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Панченко Д.В. подав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року та ухвалити постанову, якою задовольнити клопотання про зустрічне забезпечення.

Представник АТ «Альфа-Банк» зазначив, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення, підійшов до цього питання однобічно, з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. Окрім того вказує, що заборона вчиняти дії щодо реалізації квартири позбавляє АТ "Альфа-Банк" можливості реалізовувати правомочності власника. Як зазначено у п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також суд не врахував, що однією із підстав зустрічного забезпечення є те, що забезпечення позову може призвести до збільшення заборгованості позивачів перед банком, а також, що іпотекодавці продовжують проживати у квартирі, яка їм не належить, що спричиняє додаткові витрати власнику квартири.

АТ «Альфа-Банк» посилається, що суд не зазначив про співмірність заявленої суми 100000 грн зустрічного забезпечення з огляду на розмір заборгованості по кредиту та вартості квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Позивачі вказували, що подаючи апеляційну скаргу та обґрунтовуючи її обмеженням прав власника на продаж спірної квартири, АТ «Альфа-Банк» підтвердив, що має намір відчужити дане майно, незважаючи на оскарження позивачами підстав набуття у власність спірної квартири. Крім цього, доводи банку щодо порушення його прав на розпорядження квартирою позивачі вважають безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що існує спір, який знаходиться на вирішенні суду, з приводу законності рішення державного реєстратора щодо набуття банком права власності на предмет іпотеки (квартиру) на підставі іпотечного застереження. Окрім цього, встановлені судом заходи забезпечення мають лише тимчасовий характер, а банком не наведено обставин і доказів, які б свідчили що вжиті судом заходи по ухвалі про забезпечення позову перешкоджають його господарській діяльності й наносять значні збитки такій діяльності.

Позивачі також наголошують, що застосування зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, а тому суд правильно, з урахуванням всіх обставин справи відмовив банку у його клопотанні про зустрічне забезпечення, зваживши, що права банку як користувача майна не обмежені, а застосування зустрічного забезпечення створить додаткові труднощі для позивачів, як менш захищеної у правовому полі сторони.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, яка зазначена в п.п.5 ч.1 ст. 353 ЦПК України (щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із наданих апеляційному суду матеріалів справи вбачається, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду з позов до АТ "Альфа-Банк", державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Іванісіка С.В. про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасування рішення державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права та їх обтяжень.

Позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав на квартиру АДРЕСА_1 , яка є їх єдиним житлом, де також проживає ОСОБА_1 , якій встановлено ІІ групу інвалідності. Одночасно позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ "Альфа-Банк" до завершення розгляду справи у суді відчужувати третім особам спірну квартиру, а також просили заборонити АТ "Альфа-Банк" до завершення розгляду справи у суді здійснювати будь-які дії, пов`язані з виселенням та перешкоджанням у проживанні зареєстрованих у вказаній квартирі осіб, у тому числі й ОСОБА_1 , яка є інвалідом ІІ групи, а також заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , в даний час належить АТ «Альфа-Банк», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерумого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерумості: квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Дія даної ухвали зупинена ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Альфа-Банк".

АТ "Альфа-Банк", в особі представника - адвоката Панченка Д.В. подав до суду клопотання про зустрічне забезпечення позову. Просив застосувати до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічне забезпечення у вигляді внесення ними на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 100000 грн. Необхідність застосування зустрічного забезпечення банк обґрунтовував тими обставинами, що заборона вчиняти дії щодо реалізації квартири позбавляє АТ "Альфа-Банк" можливості реалізовувати права власника, зокрема, продати вказану квартиру або здати в оренду. З огляду на оцінку квартири, яка складає 591000,00 грн., що складає 25 % від розміру заборгованості за кредитом, банк вважав, що є правові підстави застосування зустрічного забезпечення.

Частинами 1 та 2 ст. 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. (частини 4-6ст. 154 ЦПК України)

Відмовляючи у зустрічному забезпеченні суд першої інстанції виходив із відсутності у даній справі обставин, визначених частиною 2 ст. 154 ЦПК України, які є обов`язковими для вжиття заходів зустрічного забезпечення, також, що заявником-банком не надано суду жодного доказу на підтвердження обмежень його права користування квартирою шляхом передачі її в оренду. Оскільки доводи АТ «Альфа-Банк» щодо зустрічного забезпечення ґрунтувалися виключно на обмеженні його права користуватися спірною квартирою при вжитті судом заходів забезпечення у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерумості: квартири АДРЕСА_1 , суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між вартістю квартири та імовірними збитками заявника, та обґрунтовано відмовив у клопотанні АТ «Альфа-Банк».

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на їх відповідність нормам матеріального і процесуального права.

Судом правильно оцінені всі докази щодо доводів банку про необхідність застосування зустрічного забезпечення, які визнані безпідставними.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги, що суд повинен був вжити зустрічне забезпечення, оскільки заборона вчиняти дії щодо реалізації квартири позбавляє АТ "Альфа-Банк" можливості реалізовувати правомочності власника, так як зазначено у п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Такі твердження є невиправданими з огляду на відсутність доказів наявності у банку упущеної вигоди, а також що обставини, вказані банком, не слугують підставою для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення в розумінні ч. 3 ст.154 ЦПК України.

Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.

Виключення з даного правила передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення в двох випадках: якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тому в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення у розумінні статті 154 ЦПК України, оскільки позивачі мають зареєстроване місце проживання по, що підтверджується копіями їх паспортів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Із урахуванням відсутності доказів завдання банку збитків внаслідок вжиття заходів забезпечення позову та впливу на його матеріальний стан як власника майна чи понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та відповідністю матеріалам справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід покласти на акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Костів О.З.