Провадження №4-с/369/17/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2020 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазурик Д.С.,

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2 ,

законного представника заінтересованих осіб ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №4 в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №7368059 від 04.10. 2016 року з примусового виконання виконавчого листа за №2-433, який виданий 23.01. 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області та визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни про закінчення виконавчого провадження від 04.10. 2016 року, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з скаргою даною скаргою. Свої вимоги скаржниця обґрунтовувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2003 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 8.10.2010 р., було стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.03.2003 р. і до їх повноліття. На підставі вищевказаного рішення суду про стягнення аліментів Києво- Святошинським районним судом Київської області 23.01.2003 р. було видано виконавчий лист №2-433/2003. На підставі вказаного вище виконавчого листа 11.04.2008 р. Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження №7368059 (надалі - ВП№7368059) з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2003 р. про стягнення аліментів.

Заявниця зазначає, що при відкритті ВП №7368059 державним виконавцем було допущено описку і у постанові Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 11.04.2008 р. про відкриття виконавчого провадження №7368059 з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2003 р. про стягнення аліментів було помилково зазначено дату видачі виконавчого документу: замість неправильного 23.01.2003 р. було вказано 23.01.2008 р.

19.02.2018 р. головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Міщенко Л.М. - Ващенко Г.А., як стягувачу було видано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП №7368059, відповідно з якою заборгованість ОСОБА_6 станом 24.05.2016 р. становить 92 287,21 грн. Нещодавно ОСОБА_1 стало відомо, що відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження щодо ВП №7368059, 04.10.2016 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області Гольченко Катериною Іванівною було закінчено ВП №7368059 на підставі п. 6. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на 04.10.2016 р.). Також ОСОБА_1 стало відомо, що видану їй розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 19.02.2018 р. скасовано. При цьому, постанову про закінчення ВП №7368059 стягувач ОСОБА_1 не отримувала.

16.07.2019 р. адвокат Хомич І.О., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом за вих. №296-07/19 до Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області з проханням: надати копію постанови про закінчення виконавчого провадження №7368059, надати інформацію про місцезнаходження матеріалів виконавчого провадження №7368059, підтвердити інформацію про те, що станом на 24.05.2016 р. заборгованість по виконавчому провадженню №7368059. Крім того, адвокат Хомич І.О. просив надати розрахунок заборгованості по виконавчому провадженню №7368059.

Листом-відповіддю Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області №22752 від 02.08.2019 р. на адвокатський запит, адвоката Хомича І.О. було повідомлено, що дійсно, згідно отриманої пошукової інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) на виконанні у Києво-Святошинському РВДВС ГТУЮ у Київській області з 11.04.2008 року по 04.10.2016 р. перебувало ВП №7368059. 04.10.2016 р. ВП №7368059 закінчено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку закінченням передбаченого строку для даного виду стягнення. Повідомлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було передано розрахунок заборгованості, крім того, ВП №7368059 не було передано до архіву.

Поряд з цим, у відповіді зазначено, що 27.12.2018 р. начальником Києво- Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області на підставі п. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» проведено перевірку законності видачі : ОСОБА_1 довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 19.02.2018 р., у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, відповідно до якої винесено постанову, згідно якої визнано незаконним дії державного виконавця щодо видачі довідки та скасовано і вказану довідку.

А тому, враховуючи вищевикладене, Києво-Святошинський РВДВС ГТУЮ у Київській області проінформував адвоката Хомича І.О., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про неможливість надання постанови про закінчення ВП №7368059, підтвердження факту наявності заборгованості та надання розрахунку заборгованості по завершеному виконавчому провадженні, так як вказане виконавче провадження відсутнє в архіві відділу, а виконавець, який завершував виконавче провадження, не працює у відділі. Поряд з цим, роз`яснено право звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. При цьому, ОСОБА_1 не була повідомленою про розмір заборгованості ОСОБА_6 зі сплати аліментів ні при відкритті ВП №7368059, ні при його закінченні, чим порушені її права як стягувача. Тим більше, постанову про закінчення ВП №7368059 не отримувала.

ОСОБА_6 не сплачував на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ухилявся від їх сплати. На момент закінчення ВП №7368059 (04.10.2016 р.) у ОСОБА_6 існувала заборгованість по аліментах. Та вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від і 5.12.2010 р. у справі №1-468/10, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 годин.

Заявниця також зазначає, що відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №30769971 від 24.03.2011 р., на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП № 7368059, винесеної 24.03.2011 р., було накладено арешт на все майно ОСОБА_6 .

За наявності заборгованості по аліментам, незалежно від закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, виконавче провадження не підлягає закінченню.

Відтак, постановою про закінчення ВП №7368059 від 04.10.2016 р. відповідач порушив законні права та інтереси ОСОБА_1 , гарантовані Законом України «Про виконавче провадження», як сторони стягувана у виконавчому провадженні, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню. Відповідно і дії головного державного виконавця Києво-Святошинський РВДВС ГТУЮ у Київській області Гольченко Катерини Іванівни щодо винесення вказаної постанови протиправними.

Щодо скасування постановою начальника Києво-Святошинського РВДВС у Київській області від 27.12.2018 р. виданої ОСОБА_1 довідки- розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по ВП №7368059 від 19.02.2018 р. на підставі п. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», заявниця зазначає, що листом-відповіддю Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області №22752 від 02.08.2019 р. на адвокатський запит, чітко зазначена, що начальником Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області проведено перевірку законності видачі ОСОБА_1 довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 19.02.2018 р. у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 (представника ОСОБА_5 за довіреністю) до Міністерства юстиції України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Відтак незрозуміло, на підставі якої довіреність ОСОБА_8 могла звертатися від імені ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України з будь-якими проханнями, що стосуються ОСОБА_6 як боржника по ВП №7368059.

Враховуючи викладене, підстав для проведення перевірки законності видачі ОСОБА_1 довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 19.02.2018 р. та головне, підстав для винесення начальником Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області 27.12.2018 р. постанови про її скасування, відсутні, а відтак, дії начальника Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області щодо винесення вказаної постанови є протиправними.

Про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналась з відповіді Києво- Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області №22752 від 02.08.2019 р. на адвокатський запит.

В скарзі заявниця просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №7368059 від 04.10.2016 р. з примусового виконанню виконавчого листа №2-433, виданого 23.01.2008 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни про закінчення виконавчого провадження ВП №7368059 від 04.10.2016 р. з примусового виконанню виконавчого листа №2-433, виданого 23.01.2008 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області; визнати неправомірними дії начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області М.В. Кравчука щодо винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 27.12.2018 р. по ВП №7368059 та зобов`язання Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області видати ОСОБА_1 довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №7368059 з примусового виконання виконавчого листа №2-433, виданого 23.01.2008 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 15.03.2003 р. і до їх повноліття.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07. 2020 року за заявою ОСОБА_1 , від імені якої діяв її представник ОСОБА_2 , в частині вимог про визнання неправомірними дії начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області М.В. Кравчука щодо винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 27.12.2018 р. по ВП №7368059 та зобов`язання Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області видати ОСОБА_1 довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню №7368059 з примусового виконання виконавчого листа №2-433, виданого 23.01.2008 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, починаючи з 15.03.2003 р. і до їх повноліття залишено без розгляду.

Таким чином, з врахуванням ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07. 2020 року судом остаточно розглядались вимоги скарги виключно щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №7368059 від 04.10.2016 р. з примусового виконанню виконавчого листа №2-433, виданого 23.01.2008 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області; визнати протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни про закінчення виконавчого провадження ВП №7368059 від 04.10.2016 р. з примусового виконанню виконавчого листа №2-433, виданого 23.01.2008 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Законний представник заінтересованих осіб ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги не визнала? просила відмовити у її задоволенні. Також, 24.12.2020 ОСОБА_3 просила суд постановити окрему ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету України зі скаржниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 штрафу за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи: повідомлення завідомо неправдивої інформації у скарзі, а також повідомлення недостовірної інформації під час судового засідання 03.12. 2020 року, щодо фактів справи, а також наклеп у судовому засіданні на представника неповнолітніх осіб, мати, вдову ОСОБА_3 , введення суд в оману щодо фактичних обставин справи, з наміром досягти протиправного результату, а саме зробити боржникам по аліментах малолітніх дітей, по боргу померлого ОСОБА_6 2018 р., якого не існує.

Представник органу державної виконавчої служби, у судове засідання не з`явився, орган державної виконавчої служби про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив, заяви про розгляд справи за її відсутності не подав.

З огляду на викладене, керуючись приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності представника органу державної виконавчої служби, оскільки вона не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження» неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши вступне слово заявника, її представника, законного представника зацікавлених осіб, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновків про відмову у задоволенні скарги з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 551 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

23 січня 2003 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання рішення цього суду від 23 січня 2003 року у справі №2-433/2003, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/3 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.03.2003 р. і до їх повноліття.

Виконавче провадження №7368059 з виконання вказаного рішення здійснювалось державними виконавцями Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Київській області.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ухвалено рішення про закінчення виконавчого провадження №7368059, у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

ІНФОРМАЦІЯ_4 боржник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2018 року.

19 лютого 2018 року, за заявою ОСОБА_1 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Київській області Міщенко Л.М., здійснено розрахунок, згідно з яким у боржника ОСОБА_6 , заборгованість станом на 24.05. 2016 року по аліментам становить 92 287, 21 грн., стягнутих з нього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2003 року у справі №2-433/2003.

27 грудня 2018 року головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Гольченко К.І. винесено постанову про скасування довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №7368059 від 19.02. 2018 року від 19.02.2018 року, яка видана головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Київській області Міщенко Л.М., у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення в порядку п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція).

За змістом п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавчепровадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Києво-Святошинським районним судом 23 січня 2003 року, щодо стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 3 та п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника, а також у разі закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного стягнення

При цьому, пунктами 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 передбачено, що державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться в загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, за наявності заборгованості по аліментах, незалежно від закінчення строку, передбаченого для відповідного виду стягнення, виконавче провадження не підлягає закінченню.

При цьому, відповідно до позиції викладеної в постанові Верховного суду від 21.03.2018 року у справі 161/11682/15-ц за змістом статті 194 Сімейного Кодексу України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину.

Таким чином, заборгованість по аліментах передбачає правонаступництво та обов`язок спадкоємців погасити заборгованість виключно за рахунок активів спадкової маси.

Виконавче провадження №7368059 постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ Київській області від 04 жовтня 2016 року закінчено у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, тобто на піставі положень п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, скаржницею до матеріалів справи не надано доказів на існування наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів.

Так, відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, твердження скаржниці у скарзі, щодо наявності нестягненої заборгованості на момент закінчення виконавчого провадження не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

При цьому, розрахунок від 19 лютого 2018 року, здійснений головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Київській області Міщенко Л.М., згідно з яким у боржника ОСОБА_6 , заборгованість станом на 24.05. 2016 року по аліментам становить 92 287, 21 грн. в межах виконавчого провадження №7368059 та на який посилається скаржниця в якості доводів обстаин по скарзі, скасовано 27 грудня 2018 року постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Гольченко К.І., за результатами перевірки законності виконавчого провадженнчяна підставі постановиначальника Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 27.12.2018 року, а тому не може враховуватись судом у якості належного та допустимого доказу.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що скарга про визнання бездіяльності державного виконавця та скасування постанови від 04.10.2016, задоволенню не підлягає.

Щодо пропуску строку на звернення із скаргою, суд заначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону від 21.04.1999 року, чинної на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Доказів направлення постанови про закінчення виконавчого провадження №7368059 від 04.10.2016 року сторонами до матеріалів справи не надано.

Однак, суд звертає увагу та не, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2018 року, за заявою ОСОБА_1 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у м. Київській області Міщенко Л.М., здійснено розрахунок боржника. Таким чином, заявницею не спростовано той факт, що вона не могла довідатись про закриття виконавчого провадження, оскільки суду надані докази, які підтверджують звернення скаржниці до виконавчої служби вже після закриття виконавчого провадження.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що згідно з роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову у скарзі саме у зв`язку з не доведеністю обставин, що є самостійною підставою для цього.

24 грудня 2020 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 про постановлення судом окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України, у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами скаржницею та її представником. На думку ОСОБА_3 , під зловживаннями скаржниці та її представника слід розглядати використання ними, як учасниками процесу своїх суб`єктивних процесуальних прав з метою, яка суперечить завданням судочинства. Так звертає увагу, що скаржниця вводить суд в оману , оскільки не подала до суду постанову про повернення їй виконавчого документу від 20.06.2006 року, за підписом ОСОБА_9 , який є доказом того, що покійний ОСОБА_6 жодних боргів зі сплати аліментів не має, починаючи з 2006 року. Також ОСОБА_3 зазначає, що адвокат скаржниці ОСОБА_2 , цинічно, теж вводячи суд в оману, а також вводячи в оману відовідний орган виконавчої служби, через адвокатський запит від 16.07.2019 року, а також через складання та надання до суду скарги на дії державного виконавця, де на старінці 2 посилається на постанову саме 2003 року, є співучасником, разом зі скаржницею ОСОБА_1 фіальсифікації судової справи за №369/10597/19, а тому просить окремою ухвалою відреагувати на такі порушення законодавства та стягнути в дохід державного бюджету України зі скаржниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 штраф за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи, повідомлення завідомо неправдивої інформації у скарзі, повідомлення неправдивої інформації під час судового засідання щодо фактів справи, а також за наклеп у судовому засіданні на представника неповнолітніх осіб, мати, вдову ОСОБА_3 , введення суду в оману щодо фактичних обставин справи, за наміром досягти протиправного результату, а саме зробити боржниками по аліментах малолітніх дітей боргу померлого ОСОБА_6 , якого не існує, а також просить надіслати цю ухвалу до органу, повноважень якого стосується притягнення адвоката скаржниці ОСОБА_2 до відповідальності за фальсифікацію справи за №369/10597/19 із зазначенням строків для надання відповіді та її виконання.

Розглядаючи вказану заяву, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України). Однак, ОСОБА_3 своїй заяві, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів, підтверджених відпвідними доказами, для постановлення окремої ухвали.

Також, суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Крім цього, ОСОБА_3 не позбавленна права самостійно звернутись до відповідних органів з відповідним зверненням з метою встановлення вини скаржниці та її представника.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом не вбачається, внаслідок чого слід відмовити в задоволенні заяви про постановлення окремої ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,128,223,258,259,260-261, 268,273,450-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни, щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №7368059 від 04.10. 2016 року з примусового виконання виконавчого листа за №2-433, який виданий 23.01. 2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області та визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гольченко Катерини Іванівни про закінчення виконавчого провадження від 04.10. 2016 року - відмовити.

У задоволенні клопотання законного представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 про постановлення окремої ухвали суду відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Дубас Т.В.