Номер провадження 22-ц/804/1637/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати, в якій подано апеляційну скаргу Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2020 року, повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Старовецький В.І.),

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області - УВД ФСС України в Донецькій області з вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати на ім`я ОСОБА_2 за період з жовтня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилалась на те що порушуються її права як спадкоємця через незаконну відмову її батьку в страхових виплатах з 01 жовтня 2015 року з надуманих підстав, у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, яка не передбачена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як підстава для відмови.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2020 року частково задоволено позовні вимоги. Зобов`язано Фонд здійснити розрахунок ОСОБА_1 недоотриманих страхових виплат з жовтня 2015 року до моменту смерті ОСОБА_2 . Згідно висновків суду щомісячні страхові виплати, які гарантовані ОСОБА_2 . Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які в порушення вимог законодавства не були нараховані Шахтарським відділенням управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області - Шахтарське відділення УВД ФСС України в Донецькій області і Великоновоселківським відділенням управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області - Великоновоселківське відділення УВД ФСС України в Донецькій області слід нарахувати та зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача, яка реалізували своє право на спадщину.

В апеляційній скарзі УВД ФСС України в Донецькій області просило рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові, через порушення судом норм матеріального і процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що виплата спірних сум не здійснювалась через те, що ОСОБА_2 за життя в період з жовтня 2015 року по листопад 2017 року не скористався своїм правом на отримання належних йому страхових виплат, оскільки не звертався до органів УВД ФСС України в Донецькій області із заявою про продовження страхових виплат, не перемістився з тимчасово окупованої території і не отримав статусу внутрішньо переміщеної особи.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправильного визначення судом правовідносин і висновок з приводу того, що існує можливість нарахувати щомісячні страхові виплати на підставі заяви спадкоємців померлого потерпілого не ґрунтуються на законі.

На час розгляду справи відзив не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності сторін повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 та перебував на обліку в Шахтарському відділенні УВД ФСС України в Донецькій області не має недоотриманих страхових виплат /інформація Фонду від 23 травня 2018 року а.с.13/.

15 вересня 2014 року ОСОБА_2 , що постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1 тимчасово окупованої території в будинок АДРЕСА_2 /копія довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 04 грудня 2014 року а.с.17/.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Великоновоселківського відділення УВД ФСС України в Донецькій області про тимчасове продовження раніше призначених страхових виплат у зв`язку із нещасним випадком на виробництві /а.с.44/.

Згідно інформації від 13 березня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на обліку Великоновоселківського відділення УВД ФСС України в Донецькій області з жовтня 2014 року по вересень 2015 року та за цей час йому було виплачено страхові виплати за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року і заборгованість із страхових виплат з червня 2014 року по вересень 2014 року, та 30 вересня 2015 року потерпілого знято з обліку у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи (постанова про зняття з обліку від 30 вересня 2015 року). Також повідомлено, що інформація про нараховані але не виплачені суми страхових виплат починаючи з 01 жовтня 2015 року може знаходитись в Шахтарському відділення УВД ФСС України в Донецькій області, де потерпілий знаходився на постійному обліку, яке було приєднане до Маріупольського міського відділення управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області - Маріупольське міське відділення УВД ФСС України в Донецькій області /а.с.16, 94-98/.

30 вересня 2015 року знято з обліку справу потерпілого ОСОБА_2 у Великоновоселківському відділенні УВД ФСС України в Донецькій області по причині закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи та з 01 жовтня 2015 року припинено всі страхові виплати у справі /а.с.45, 99-101/.

Маріупольське міське відділення УВД ФСС України в Донецькій області повідомило що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку Великоновоселківського відділення УВДФСС України в Донецькій області, як внутрішньо переміщена особа де отримував страхові виплати по жовтень 2015 року, та в зазначеному відділенні боргів по страхових виплатах перед потерпілим не має /а.с.15/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер про що складено відповідний актовий запис № 370 та в Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу, спадкодавець ОСОБА_2 /копія свідоцтва про смерть та копія витягу а.с.14, 20/.

За змістом спадкової справи після відкриття спадщини по смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася його дочка ОСОБА_3 /а.с. 18, ІНФОРМАЦІЯ_3 /.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 2018 року ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала спадщину, яка складалася із недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 листопада 2017 року в сумі 88052,35грн належної спадкодавцю на підставі повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області від 14 березня 2018 року /копія свідоцтва а.с.82/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та визначив матеріальні норми, якими регулюються спірні правовідносини, однак не визначився з характером спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права і процесуального права.

При розгляді справи суд першої інстанції визначальним у даній справі вбачав обставини правомірності нарахування страхових виплат у зв`язку з ушкодженням здоров`я та вбачав що предмет спору зводиться до перевірки обставин щодо відповідності законодавству дій УВД ФСС України в Донецькій області в особі Великоновоселківського відділення УВД ФСС України в Донецькій області про припинення страхових виплат потерпілому.

Закон України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Закон N 1105-XIV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року N 77-VII та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону N 1105-XIV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 вказаного Закон N 1105-XIV (в редакції до 01 січня 2015 року) було передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

За обставинами справи, підтвердженими в судовому засіданні, спадкодавець ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Шахтарському відділенні УВД ФСС України в Донецькій області, яке наразі знаходиться на території України яка відноситься до тимчасово окупованих територій.

ОСОБА_2 перемістився з тимчасово окупованої території та був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України і звернувся із заявою до Великоновоселківського відділення УВД ФСС України в Донецькій області де отримував суми страхових виплат з жовтня 2014 року по вересень 2015 року, а також заборгованість із страхових виплат з червня 2014 року по вересень 2014 року.

Також підтверджено, що 30 вересня 2015 року знято з обліку справу потерпілого ОСОБА_2 у Великоновоселківському відділенні УВД ФСС України в Донецькій області по причині закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи та з 01 жовтня 2015 року припинено всі страхові виплати у справі.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

У статті 38 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) Кабінет Міністрів України визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» - Закон № 1706-VІІ (у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного із вказаних Законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

Постановами Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Вони не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади.

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» - Закон № 2268-VІІІ.

У статті 2 цього Закону № 2268-VІІІ передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Отже, узгоджуються із вимогами чинного законодавства висновки суду першої інстанції з приводу того, що ненадання особою довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО та не звернення цієї особи до органів Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не було підставою для не нарахування та виплати страхових виплат.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що позовна вимога зводилась до зобов`язання УВД ФСС України в Донецькій області нарахувати та виплатити суми страхових виплат у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу саме як спадкоємиці в порядку спадкування.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті /стаття 1218 ЦК України/.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом наведених норм права до складу спадщини входять суми страхового відшкодування що належали спадкодавцю, однак позивач висловила вимогу про зобов`язання нарахувати та виплатити страхові виплати, на які мав право потерпілий.

Системний аналіз положень статей 1218 ЦК України та статті 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом (як об`єкт цивільних прав), яке нерозривно пов`язане із особою і яке, відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини та навпаки право на нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не отримані спадкодавцем входять до складу спадщини за умови, що на час відкриття спадщини відсутні члені сім`ї спадкодавця.

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

За матеріалами справи з боку позивача не було заперечень з приводу того, що потерпілий за життя не мав перешкод для звернення до суду за захистом свого права, однак своїм правом на отримання призначених страхових виплат не скористався.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до частини десятої статті 47 Закону № 1105-XIV належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Наведені норми обов`язок включити до складу спадщини страхові виплати також пов`язують виключно із сумами, що належали потерпілому та з вини фонду не були виплачені.

Суд першої інстанції не відреагував на аргументи відповідача стосовно відсутності доказів щодо наявності сум страхового відшкодування які належали потерпілому та не були виплачені, також не врахував змісту свідоцтва про спадщину згідно якого до складу спадщини включено тільки недоотриману пенсію що належала спадкодавцю на підставі повідомлення Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області від 14 березня 2018 року.

Отже у світлі конкретних обставин справи не ґрунтується на законі вимоги про захист прав спадкоємця у спосіб зобов`язання УВД ФСС України в Донецькій області захистити право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, яке нерозривно пов`язане із особою спадкодавця ОСОБА_2 , якому належало таке право, і яке, припинилося із його смертю, та до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статей 1218, 1227 ЦК України.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому підлягає скасуванню рішення в частині стягнення з УВД ФСС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 384,20грн та з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений УВД ФСС України в Донецькій області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2020 року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати на ім`я ОСОБА_2 за період з жовтня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області судовий збір в сумі 1 152(одна тисяча сто п`ятдесят дві),60гривен.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2020 року.

Судді: