Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/5216/20

провадження № 2/755/2993/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить встановити факт прийняття в спадщину ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , та визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач мотивує свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , яка є бабою позивача. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, у відповідності до якого заповіла зазначену квартиру в рівних частинах батькові позивача ОСОБА_2 та брату позивача ОСОБА_4 по Ѕ частині кожному. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько позивача ОСОБА_2 фактично вступив у володіння спадковим майном, прийняв спадщину вцілому, але оформлена спадщина була на Ѕ частину квартири. Право власності на Ѕ частину квартири, яка заповідалась ОСОБА_4 , останнім не приймалась, та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач прийняла спадщину після смерті батька, однак отримала свідоцтво про право на спадщину лише на Ѕ частину квартири, оскільки на іншу частину квартири свідоцтво про право власності в порядку спадкування не видавалось, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

08.04.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності, та постановлено порядок розгляду справи у загальному позовному провадженні; витребувано матеріали спадкових справ у державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори та у приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Стець Н.М., постановлено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (а.с. 29-31)

06.05.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва підготовче засідання закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. (а.с. 86-87)

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Київської міської ради Хрущ А. в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду відзив на позовну заяву, який містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. (а.с. 79-82)

Дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи № 703/2005, спадкової справи № 2/2009, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого комітетом по оренді і приватизації коммайна Дарницького району м. Києва № 755ж від 19.03.1993 року, реєстровий номер в Бюро технічної інвентаризації м. Києва - 4475. (а.с. 8, 45)

17.01.1996 року ОСОБА_3 складено Заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах. (а.с. 7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_3 померла у віці 73 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району м. Києва від 20.05.1996 року, актовий запис № 722. (а.с. 10, 42)

ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийнявши спадщину, помер спадкоємець ОСОБА_4 у віці 36 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті у місті Києві від 10.08.2018 року, актовий запис № 14367. (а.с. 11, 46)

08.09.2005 року спадкоємець ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , посвідчене державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . На Ѕ частину квартири свідоцтво про право на спадщину не видано. (а.с. 13, 50)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер у віці 65 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 17.08.2009 року, актовий запис № 14952. (а.с. 14)

17.09.2009 року дружина спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на ім`я приватного нотаріуса Стець Н.М. надала заяву про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка на користь доньки померлого - ОСОБА_1 (а.с. 61)

30.03.2010 року ОСОБА_7 , яка є дочкою ОСОБА_2 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М., на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 15, 16, 17-19, 68, 73)

11.01.2012 року ОСОБА_7 , яка є дочкою ОСОБА_2 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М., на гаражний бокс № НОМЕР_2 ряд 1 в ГК «Планета», розташований по АДРЕСА_3 . (а.с. 76)

Листом від 25.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стець Н.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на вказану частину квартири. (а.с. 20, 21)

Згідно зі статтею 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на день смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статті 534 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляються між ними в рівних частках. (ст. 554 ЦК Української РСР 1963 року)

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003 року встановлено, що Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року і діяв на час звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статті 1261-1265 ЦК України 2003 року встановлюють черги спадкоємців за законом, згідно з якими до спадкоємців першої черги за законом віднесені діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України 2003 року).

За правилом статті 1269 ЦК України 2003 року спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України 2003 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (стаття 1297 ЦК України 2003 року).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, проте особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

За змістом статті 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстав для висновку, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі порушення, невизнання або оспорювання його прав як власника, зокрема, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що предметом спору є вимоги позивача про встановлення факту прийняття в спадщину її батьком ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивачу приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 на зазначене майно, з підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на вказану частку спадкового майна.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями законодавства України, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач як спадкоємець першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2 має право на отримання у спадщину Ѕ частини спірного нерухомого майна, яка була прийнята спадкодавцем ОСОБА_2 на підставі статей 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року, фактично вступивши у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - оскільки дане нерухоме майно є спадковою масою спадкодавця ОСОБА_2 , яка була прийнята ним відповідно до правил, що діяли на час прийняття ним у спадщину вказаного майна, та даний факт підтверджено належними та допустимими доказами по справі, тому, встановивши факт прийняття спадкодавцем ОСОБА_2 спірного нерухомого майна, фактично вступивши у володіння цим майном, ураховуючи відсутність заяв інших потенційних спадкоємців першої черги на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суд вважає за можливе визнати за позивачем як спадкоємцем першої черги за законом право власності на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 , при цьому судом ураховано, що визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно є таким, що не порушує прав та законних інтересів третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності, підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України,ст.ст. 524, 534, 549, 553 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 392, 1223, 1261-1265, 1269, 1269, 1296 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт прийняття в спадщину ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 12 травня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган