Дата документу 07.05.2020 Справа № 334/5931/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5931/19 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
провадження № 22-ц/807/1368/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» у особі генерального директора ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносить не у повному обсязі, і тому за період з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. утворилась заборгованість в розмірі 10473 грн. 89 коп. У добровільному порядку погасити наявну заборгованість відповідач не бажає. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача борг по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення в розмірі 10473 грн. 89 коп., а також судові витрати в розмірі 1921 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» борг за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 7744,64 гривень та судовий збір в розмірі 1921 гривні.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, КП «Водоканал» у особі генерального директора ОСОБА_2. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість в частині зменшення судом суми заборгованості, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційні скарзі наголошується на тому, що суд безпідставно зменшив суму боргу відповідача за період з 01.12.2010р. по 30.06.2019р., не врахувавши, що внесені боржником платежі у вказаний період були зараховані на погашення заборгованості згідно з рішенням суду за попередній період. Таким чином, відповідач вважав, що судом було двічі враховані оплати відповідача, що порушує права КП «Водоканал» на отримання оплати за наданні послуги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13). Та на нього був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позивач надавав відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, але оплата за ці послуги відповідачем здійснювалась нерегулярно та не в повному обсязі, тому відповідно до довідки КП «Водоканал» у нього утворилась заборгованість за період часу з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. у розмірі 10 473 грн. 89 коп. (а.с. 6).

За вказаний період часу від ОСОБА_1 надійшла оплата за послуги позивача на суму 2 729,25 грн., однак позивач перерахував ці кошти на погашення заборгованості, стягнутої за судовим наказом у справі № 2-н-811/11 за період часу з 01.02.2008р. по 30.11.2010р. в сумі 2 436,07 грн.

Тому, згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості, станом на 01.07.2019р. заборгованість відповідача за період часу з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. не сплачена ним у повному обсязі та становить 10473,89 грн. (а.с. 3-5).

Відносини учасників спору регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" як у минулій редакції, так і у редакції, яка набула чинності з червня 2018р., якими унормовано договірні засади таких відносин.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропоста-

чання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

За загальними правилами, визначеними вказаним законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із приписами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Згідно з пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року "Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення" збір абонентної платні з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг.

КП «Водоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території м. Запоріжжя, яким фактично надані вказані послуги до помешкання відповідача, а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП "Водоканал", суд першої інстанції вірно посилався на положення ст.ст. 322, 509, 525, 526 ЦК України, ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, та нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено обов`язок наймача квартири та членів його сім`ї своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Апелянт в скарзі оспорює лише ті обставини, що визначена ним заборгованість стягнута судом з відповідача не у повному обсязі, а за вирахуванням з неї фактично сплачених відповідачем коштів за період, у якому виникла наступна заборгованість.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження заявлених вимог КП "Водоканал" надано розрахунок заборгованості за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 з відображенням щомісячних нарахувань, із значенням оплат відповідачем та зарахуванням сплачених ним коштів.

З вказаного розрахунку встановлено, що у відповідача існувала заборгованість за рішенням суду № 2-2343/08 на суму 1810,23 грн. за період з 01.06.2000р. - по 31.01.2008р., яку було погашено в повному обсязі.

Також у відповідача існує не погашена заборгованість за рішенням суду № 2-н-811/11

за період з 01.02.2008р. по 30.11.2010р. в загальному розмірі 2 436,07 грн.

За період з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. було нараховано - 10 473,89 грн.; за цей же період було сплачено відповідачем - 2 729,25 грн., які в повному обсязі були зараховані в погашення заборгованості за рішенням суду № 2-н-811/11.

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем за період часу з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. здійснювались платежі, загальний розмір яких склав 2 729,25 грн., які суд вважав спрямованими саме на погашення поточних щомісячних нарахувань за надані послуги з водопостачання та водовідведення у цьому періоді, а тому із суми заборгованості за цей період у розмірі 10 473,89 грн. відрахував сплачену суму в розмірі 2 729,25 грн., стягнувши непокриту сплаченими коштами суму заборгованості у розмірі 7744,64 грн.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд неправомірно відрахував сплачені відповідачем кошти із суми заборгованості, оскільки за наявності раніше виниклої заборгованості та відсутності у платіжному документі зазначення про оплату послуг у поточному періоді, кредитор може спрямувати сплачені кошти на покриття заборгованості за минулий період, що, на думку апелянта, унормовано ст. 534 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, а саме, що позивачем неправомірно зарахована добровільно сплачена відповідачем сума поточних платежів за період з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. в розмірі 2729,25 грн. в рахунок погашення заборгованості за судовим наказом № 2-н-811/11 за період часу з 01.02.2008р. по 30.11.2010р., оскільки це можливо виключно з ініціативи боржника, про що ним має бути зазначено в квитанції про оплату, тобто, що здійснений платіж проводиться на погашення саме заборгованості за рішенням суду.

Між тим, позивачем не було надано доказів того, що ці суми зараховані за минулий період за бажанням відповідача. Та не надано платіжних документів на підтвердження цим обставинам.

Тому суд правильно визнав за необхідне зарахувати сплачені в спірний період часу з 01.12.2010р. по 30.06.2019р. відповідачем кошти на погашення нарахованої саме за цей період плати за надані послуги, і відтак правильно визначив, що заборгованість за надані КП «Водоканал» послуги, яка підлягає стягненню з відповідача у цьому спорі складає 7744,64 грн. (10473,89 грн. - 2729,25 грн.).

Як зазначено в апеляційній скарзі, платежі, які вносилися відповідачем в період з 01.12.2010. по 30.06.2019р. необхідно враховувати позивачем як погашення заборгованості, яка виникла за період з 01.02.2008р. по 30.11.2010р.

Колегія суддів вважає такі дії позивача неправомірними з огляду на ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", яким передбачені житлово-комунальні послуги залежно від функціонального їх призначення, оплата за які здійснюється за їх фактичне надання та споживання на підставі тарифів, встановлених у порядку передбаченому закону. А тому саме споживач визначає, за який період він здійснює черговий платіж.

Але основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахувавши положення ч. 1 ст. 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Проте, вказаний довід апеляційної скарги не заслуговує на увагу, оскільки статтею 534 ЦК України врегульовано черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.

Втім, правовідносини між КП "Водоканал" та відповідачем, який отримує послуги від КП "Водоканал", не можна віднести до правовідносин сторін в грошовому зобов`язанні.

Грошовими зобов`язаннями є правовідношення, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Таким чином, вказані норми не поширюються на спірні правовідносини.

Крім того, сплата комунальних послуг передбачена внесенням щомісячних платежів, у зв`язку із чим споживачі сплачують саме нарахований поточний платіж, та передбачених законом підстав для зарахування щомісячних платежів на погашення боргу, що стягнутий за рішенням суду за минулі періоди, по справі не встановлено. З цього приводу слід керуватись, насамперед, умовами договору та спеціальним законом, та у випадку неврегульованості правовідносин, загальними правилами законодавства.

Тому посилання позивача на підтвердження законності своїх дій на ст. 534 ЦК України, яка встановлює черговість погашення вимог кредитора у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання, в даному випадку не заслуговує на увагу, оскільки платежі відповідача за спожиті комунальні послуги мають цільове призначення і штучне утворення позивачем боргу за ці послуги можуть мати негативні наслідки для відповідача, передбачені ЗУ"Про житлово-комунальні послуги".

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти, які щомісячно вносилися відповідачами на оплату комунальних послуг були зараховані на погашення заборгованості за рішенням суду № 2-н-811/11 являються неспроможними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту ст. 534 ЦК України.

Колегія зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення зі споживача заборгованості за послуги за минулі періоди відносини між позивачем як стягувачем та відповідачем як боржником переходять у сферу виконання судового рішення, яка регулюється іншим законодавством, згідно з яким і слід проводити погашення стягнутої судом заборгованості. Та саме у цій сфері виникають грошові зобов`язання, на які буде поширюватись приписи статті 534 ЦК України, але це має відбуватись в порядку виконання судового рішення, а не шляхом перерахування щомісячної оплати за послуги у подальшому періоді на виконання судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши обставини у справі на підставі зібраних у справі доказів у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку відповідно до положень статей 81, 89 ЦПК України, обґрунтовано визнав, що передбачених законом підстав для зарахування щомісячних платежів відповідача на погашення заборгованості за рішенням суду у справі не встановлено, тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, на підставі яких ухвалено законне і обґрунтоване рішення, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Водоканал» у особі генерального директора ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 07 травня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.