Справа № 353/185/20
Провадження № 2/353/155/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.,

з участю секретаря судового засідання - Кулика А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, з тих підстав, що по АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживали його дід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та баба ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дідусеві ОСОБА_2 на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 0,7118 га (дідянка №1 - 0,1500 га кадастровий номер :05:024:0741, ділянка № 2 - 0,5618 га, кадастровий номер :05:024:0865) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та для особистого селянського господарства, що знаходиться по вищевказаній адресі, виділені на підставі рішення виконкому Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 13.12.2001 року за №220, у відповідності із Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 015605 від 28.02.2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 44.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер помер дід ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла бабуся ОСОБА_3 (вступила в управління спадковим майном чоловіка та оформила спадщину). Після смерті бабусі відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно. Позивач прийняв спадщину після смерті бабусі, так як його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ще ІНФОРМАЦІЯ_7 , та частково оформив спадщину і бажає оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказані земельні ділянки на своє ім`я.

Однак, в нотаріальному порядку позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, у зв`язку тим, що бабуся ОСОБА_3 не набула права власності на вищевказані земельні ділянки, що належали дідусеві ОСОБА_2 , що позбавляє його можливості оформити спадщину.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача - Обертиннської селищної ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позов визнав, не заперечив щодо його задоволення та просив справу розглянути без його участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (дідусь позивача), згідно Державного акту на право приватної власності на земелю серії ІІІ-ІФ № 015605, виданого 28.02.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 44, на підставі рішення Обертинської селищної ради Тлумацького району № 220 від 13.12.2001 року, належало право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,7118 га (дідянка №1 - 0,1500 га, ділянка № 2 - 0,5618 га) призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташовану по АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Відповідно до довідки Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 2235 від 07.11.2019 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_2 (дідусь позивача) та ОСОБА_6 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 37) і ІНФОРМАЦІЯ_9 у них народився син ОСОБА_4 (батько позивача), що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 36).

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 і його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 38).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 (батько позивача) помер, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 (дідусь позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 22, 23).

Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_2 , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до копії спадкової справи № 113/2001 від 06.03.2001 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_4 (батько позивача) (а.с. 57-66), ОСОБА_7 (мати позивача), ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_8 (сестра позивача), які були неповнолітніми та в інтересах яких діяла мати ОСОБА_7 , прийняли спадщину за законом, оскільки вступили в управління спадковим майном, та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий цегляний будинок житловою площею 110,4 кв.м. з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (а.с. 61 зворот); автомобіль марки «Хонда», 1981 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 65 зворот).

Після смерті чоловіка ОСОБА_2 (дідусь позивача) ОСОБА_3 (бабуся позивача) прийняла спадщину за законом, оскільки вступила в управління спадковим майном, та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частину житлового дерев`яно-цегляного будинку житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 76,1 кв.м. відповідну частину господарських будівель та спору по АДРЕСА_2 (а.с. 71 зворот); на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності АСС «Пролісок» розміром 72,47 в ум.кад.га без визначення меж цієї частки в натурі, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0072914 від 17.03.2005 року; та спірну земельну ділянку загальним розміром 0,71118 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_2 , відповідно до державного акта про право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 015605 від 28.02.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 44 (а.с. 26 ).

Дані відомості також підтверджуються копією спадкової справи № 26/2006 від 10.02.2006 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_2 (а.с. 67-79), з якої вбачається, що ОСОБА_3 (бабуся позивача) була єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , яка прийняла та оформила спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає.

21.07.2006 року ОСОБА_3 (бабуся позивача) подарувала позивачу ОСОБА_1 (позивач) в цілому житловий будинок за АДРЕСА_4 (а.с. 19). Дані відомості також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26930065 від 05.08.2010 року (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 (бабуся позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 24).

В силу ч.ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Після смерті бабусі ОСОБА_3 позивач прийняв спадщину за законом та частково оформив спадщину (а.с. 27, 28). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 169/2014 від 29.08.2014 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_3 (бабуся позивача), з якої вбачається, що позиває є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_3 , який прийняв та частково оформив спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає (а.с. 80-108).

Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на спірну земельну ділянку загальною площею площею 0,7118 га (дідянка №1 - 0,1500 га, ділянка № 2 - 0,5618 га) призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_2 , яка належала померлому дідусеві ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом - за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_3 .

В нотаріальному порядку ОСОБА_9 , який діє від імені позивача ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті бабусі ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 за життя не набула права власності на спірні земельні ділянки відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 727/02-31 від 19.11.2019 року (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяджень» (у редакції чинній на момент вининення спірних відносин) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Вимонами статті 1299 ЦК України (у редакції чинній на момент вининення спірних відносин) встановлено, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 19.11.2019 року земельна ділянка розміром 0,1500 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадасторовий номер земельної ділянки - :05:024:0741 належить ОСОБА_2 (дідусь позивача) (а.с. 7-9). Також, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 19.11.2019 року розміром 0,5618 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства - кадасторовий номер земельної ділянки :05:024:0865 належить ОСОБА_2 (дідусь позивача) (а.с. 10-12).

Як вбачається з вищенаведеного, за життя ОСОБА_3 не зареєструвала спірні земельні ділянки у встановленому законом порядку. Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При такому вирішенні позову, враховуючи те, що представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу ОСОБА_1 слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме по 564,45 грн.

На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 200, 206, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрованим по АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,7118 га (дідянка №1 - 0,1500 га кадастровий номер :05:024:0741, ділянка № 2 - 0,5618 га, кадастровий номер :05:024:0865) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для особистого селянського господарства, що знаходиться по по АДРЕСА_2 , виділені на підставі рішення виконкому Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 13.12.2001 року за №220, у відповідності із Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 015605 від 28.02.2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 44, які належали ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом - за правом представлення після померлої бабусі ОСОБА_3 .

Повернути з державного бюджету позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрованим по АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , сплачений ним по квитанції № ПН1409300 від 20.02.2020 року судовий збір в розмірі 50 відсотків, а саме в сумі 564 (П`ятсот шістдесят чотири) гривні 45копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

ГоловуючийН. І. Лущак