ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4869/20 Справа № 192/309/18 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (найменування згодом змінено на АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 21 квітня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором, проте відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21 квітня 2010 року у розмірі 49 473 грн.48 коп., яка складається з наступного: 1 880 грн.36 коп. - заборгованість за кредитом; 41 087 грн.84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 673 грн.21 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 332 грн.07 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що наявні в матеріалах справи анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку є складовою договору з відповідачем, підпис відповідача в анкеті-заяві не спростовано ні стороною відповідача ні судом; судом не наведено підстав вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не є однією особою, суду надано копію паспорта відповідача, з якого вбачається, що остання зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , місцевим судом не враховано, що особиста інформація щодо фізичної особи є конфіденційною, позивач позбавлений можливості самостійно отримувати такі докази.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 21 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с.8).

З наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором б/н від 21 квітня 2010 року станом на 31 грудня 2017 року складає 49 473 грн.48 коп., з яких: 1 880 грн.36 коп. - заборгованість за кредитом; 41 087 грн.84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 673 грн.21 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 332 грн.07 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог повністю, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ "Приватбанк", як позикодавцем, та ОСОБА_1 21 квітня 2010 року був укладений кредитний договір без номера (а.с.8,56), доказів укладання 21 квітня 2010 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору позивачем суду не надано, докази надані банком не містять посилання щодо дівочого прізвища відповідачки, з якого суд міг би дійти висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем додано до позову копію паспорту відповідача ОСОБА_1 , яка свідчить про те, що відповідач 20 листопада 2011 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , дата народження ОСОБА_1 та місце реєстрації відповідає зазначеним в анкеті-заяві від 21 квітня 2010 року, підстав вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є різними особами колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не заперечувала, що змінила прізвище та не зазначала, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, хоча повідомлялась місцевим судом про розгляд справи, про що свідчить її підпис в поштовому повідомленні (а.с.91).

За встановлених обставин, колегія суддів вважає висновки місцевого суду про те, що позивачем не надано суду доказів укладення договору з відповідачкою, а також доказів зміни прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » такими, що не відповідають матеріалам справи.

Вирішуючи позовні вимоги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту.

Разом з тим, визначаючи розмір боргу, колегія суддів виходить з розрахунку, який надано банком та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", визначивши розмір суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як 1 880 грн.36 коп., що є тілом кредиту.

Колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти саме в розмірі тіла кредиту, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 1 880 грн.36 коп., оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 1 880 грн.36 коп.

Інші вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

'З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, підписана відповідачем не містить відмітки про виявлення бажання оформити кредитну картку та зазначення кредитного ліміту, будь-яких інших умов кредитування - встановлення розміру процентів, пені, тощо.

За таких обставин, вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені та комісії є необґрунтованими, оскільки підстави для їх нарахування відсутні.

Крім того, не підлягають задоволенню і вимоги позовної заяви про стягнення сум, які є штрафами, оскільки нарахування штрафів також не передбачено умовами анкети-заяви від 21 квітня 2010 року.

В заяві від 21 квітня 2010 року відповідач підписала пункт, відповідно до якого вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді.

З матеріалів справи вбачається, що додані до позовної заяви банком Умови та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" не містять підпису позичальника на вказаних умовах та Витягу, як не містять і зазначення дати їх підписання (а.с.10-24).

Отже, посилання апелянта на те, що відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, про що зазначено в її особистій заяві не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розуміла позичальник, підписуючи анкету-заяву від 21 квітня 2010 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам судові витрати в розмірі 167 грн.40 коп. (66 грн.96 коп. за звернення з позовною заявою та 100 грн.44 коп. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 квітня 2010 року в розмірі 1 880 (тисяча вісімсот вісімдесят) грн. 36 (тридцять шість) коп.

В іншій частині позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () судові витрати у розмірі 167 (сто шістдесят сім) грн.40 (сорок) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.