Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 520/6884/17

провадження № 61-1998св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 травня 2018 року у складі судді Бескровного Я. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Кононенко Н. А., Цюри Т. .,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (далі - ПАТ Банк «ТРАСТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № S051/0006725-P-1, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 доларів США. У забезпечення цього договору між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки «Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було передано у заставу банку.

06 січня 2012 року ОСОБА_1 відчужив автомобіль марки «Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на автомобіль.

Посилаючись на те, що банк, як заставодержатель, письмової згоди на відчуження транспортного засобу не надавав, спірна угода укладена з порушенням вимог частини другої статті 586 ЦК України, статті 17 Закону України «Про заставу», ПАТ Банк «ТРАСТ» просило визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля від 06 січня 2012 року та скасувати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб за ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутність згоди банку на відчуження заставодавцем обтяженого заставою автомобіля не може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки обтяження в силу вимог статей 9, 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» для нового власника (покупця) зберігає свою силу, а тому право банку на звернення стягнення на предмет застави не порушено й підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ Банк «ТРАСТ» залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 травня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2019 року ПАТ Банк «ТРАСТ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що згідно пункту 4.4.5 договору застави, відповідач ОСОБА_1 зобов`язався без попередньої згоди банка жодним чином не відчужувати, не обтяжувати та не передавати предмет застави третім особам, проте усупереч умовам цього договору, положенням частини другої статті 586 ЦК України, частини другої статті 17 Закону України «Про заставу», відчужив майно, яке перебувало у заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до вимог закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди. Судами безпідставно зазначено, що обтяження проданого автомобіля внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з відміткою «дозволено відчужувати», без належного дослідження витягу з реєстру, оскільки відмітка «дозволено відчужувати» міститься у витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 21620085 від 07 листопада 2008 року, де об`єктом обтяження є фінансова порука ОСОБА_3 згідно договору поруки, тоді як зареєстрована застава підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 21619969 від 07 листопада 2008 року, згідно якого об`єктом обтяження є транспортний засіб - автомобіль марки Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , відомості про обтяження - за погодженням з обтяжувачем, однак банк, як заставодержатель транспортного засобу, не надавав письмової згоди на його відчуження, що свідчить про порушення прав банку, відновлення яких можливо шляхом визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, матеріали даної справи витребувано із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих 08 квітня 2019 року поясненнях, Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області зазначає, що на момент перереєстрації автомобіля марки Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 будь-які обмеження щодо відчуження вказаного транспортного засобу в доступних для користування базах були відсутні.

Ухвалою Верховного Суду від квітня 2020 року справу № 520/6884/17 за позовом ПАТ Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ Банк «ТРАСТ» здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 07 листопада 2008 року між ВАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № S051/0006725-P-1, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 15 000 доларів США.

У забезпечення цього договору між сторонами 07 листопада 2008 року було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки «Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

06 січня 2012 року на підставі довідки-рахунку ДПІ 122892 ОСОБА_1 відчужив автомобіль марки «Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , за якою в подальшому було зареєстровано право власності на вказаний автомобіль.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься в частині другій статті 17 Закону України «Про заставу».

Відповідно до пункту 4.4.5 договору застави, укладеного 07 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ» - заставодавець зобов`язаний отримати письмову згоду заставодержателя на вчинення дій, пов`язаних зі зміною права власності на предмет застави.

У Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За положеннями статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Судами попередніх інстанцій не з`ясовано питання внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про відповідне обтяження автомобіля марки «Богдан» А09201, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі договору застави від 07 листопада 2008 року із забороною здійснення його відчуження.

Не містять таких даних і матеріали даної цивільної справи.

Пославшись на те, що обтяження проданого автомобіля було внесено до реєстру з відміткою «дозволено відчужувати», суди не врахували, що згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 21620085 від 07 листопада 2008 року, такі відомості про обмеження відчуження стосуються іншого об`єкта обтяження, а саме фінансової поруки ОСОБА_3 згідно договору поруки № S051.0006725-G-1.

Також з урахуванням доводів сторони відповідача, судами взагалі не перевірено, чи було банком розглянуто заяву ОСОБА_1 про проведення заміни предмета застави.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду

з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В силу положень статті 400 ЦПК Українищодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ», подану представником Щербанем Дмитром Миколайовичем, задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:
С. О. Карпенко Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук М. Ю. Тітов