ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/739/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/5544/19 Категорія: 304000000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі (скаржники) - ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального Черленюх Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ПАТ «Дельта Банк» адвоката І.О. Нестерко та ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 (повний текст складено 04.02.2020, суддя в суді першої інстанції Гудзенко В.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Людмили Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у листопаді 2019 року звернулася до суду з позовом, яким просила:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу прав вимоги №1973/К від 04.10.2019, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , за кредитним договором №230/ФЖВ-06 від 26.12.2006 та іпотечним договором (без номеру) від 26.12.2006, укладених між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №49021937 від 04.10.2019 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. щодо реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 ;

- скасувати запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №49021937 від 04.10.2019, щодо заборони на нерухоме майно, обтяжувач ОСОБА_2 ;

- скасувати запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. про державну реєстрацію змін до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 30.09.2015, індексний №24922254, реєстраційний номер іпотеки 4288682 від 26.12.2006, щодо реєстрації суб?єкта іпотекодержателя ОСОБА_2 ;

- відшкодувати судові витрати за рахунок відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2006 між нею та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір №230/ФЖВ-06, відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 20000,00 доларів США строком до 25.12.2026, на придбання однокімнатної квартири, тобто на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 26.12.2006 між нею та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений Іпотечний договір б/н, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . Постановою Правління НБУ від 21.01.2010 №19 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано з 21.01.2010 ТОВ «Укрпромбанк». 30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов?язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», у відповідності до якого до останнього перейшли усі права вимоги до боржників за кредитними договорами. Із 06.07.2010 позивач продовжувала вносити платежі на погашення заборгованості за Кредитним договором тільки на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк». Постановою правління НБУ від 02.03.2015 №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і 02.03.2015 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. На підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду 02.10.2015 прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку Кадирова В.В. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2705 від 24.10.2019 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та призначено Матвієнка А.А ., якому делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк». Позивач зазначає, що порушень умов Кредитного договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків та інших платежів нею не допускалося. 30.07.2019 позивач отримала лист від ПАТ «Дельта Банк» від 23.07.2019 №3256/46 в якому було зазначено, що права вимоги за Кредитним договором будуть виставлені для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні), але вона, як боржник, не може приймати участь у торгах. 22.10.2019 позивач знову отримала повідомлення вже від ОСОБА_2 про те, що між ним, як фізичною особою, та ПАТ «Дельта Банк» 04.10.2019 укладено договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором №230/ФЖВ-06 від 26.12.2006. Також 22.10.2019 позивач отримала вимогу ОСОБА_2 про дострокове виконання зобов?язань за вказаним Кредитним договором, а 07.11.2019 отримала копію протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-07-23-000046-b, копію Договору №1993/К від 04.10.2019 купівлі-продажу прав вимоги, копію додатку №1 до цього договору, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 04.10.2019 №183659397 та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. Із вказаних документів позивач зрозуміла, що 09.09.2019 проведено електронні торги (аукціон), оформленні протоколом №UA-EA-2019-07-23-000046-b стосовно продажу права вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06, переможцем яких став ОСОБА_2 ; 04.10.2019 між ПАТ «Дельта Банк» в особі Сорокіна М.В., який діяв на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду Кадировим В.В. , та фізичною особою ОСОБА_2 укладено Договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбав у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за Кредитним договором за 92100,00 грн.; додатком №1 до Договору №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06 ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 встановили між собою, що заборгованість позивача у справі за Кредитним договором становить 219872,47 грн.; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. 04.10.2019 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №49021937, на підставі якого вчинила запис про обтяження нерухомого майна, належного позивачу, зазначивши обтяжувачем ОСОБА_2 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав від 04.10.2019 №183659397; приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. 04.10.2019 внесено зміни до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 30.09.2015, індексний №24922254, зазначивши іпотекодержателем ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що вказаними діями порушені її права, оскільки електронні торги (аукціон), оформлені протоколом №UA-EA-2019-07-23-000046-b стосовно продажу права вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06 ОСОБА_2 , Договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06, укладений 04.10.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою ОСОБА_2 , є незаконними, а як наслідок і записи про державну реєстрацію прав їх обтяжень незаконні, оскільки Договір №1993/К від 04.10.2019 купівлі-продажу права вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06 фактично є договором факторингу, за умовами якого відступлення права вимоги може відбутися виключно за плату. Однак, надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, тому фінансова установа має право здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій, виходячи із чого, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Тобто, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить законодавству, оскільки для зобов?язань, які виникли на підставі Кредитного договору, характерним є спеціальний суб?єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа , з погодженням НБУ. Також, позивач звертає увагу на те, що ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачений порядок правонаступництва на стадії ліквідації банку. Тому за захистом порушених прав позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 позовні вимоги у справі задоволено. При цьому суд виходив з того, що укладений між відповідачами у справі договір купівлі-продажу прав вимоги до позивача (позичальника за кредитним договором) фактично є договором факторингу. Отже фактор (в цій справі це фізична особа ОСОБА_2 ) має бути фінансовою установою у розумінні вимог ЗУ «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг», що не має місця. Таким чином відповідний договір факторингу є недійсним, що тягне також скасування реєстраційних дій щодо державної реєстрації прав, які виникли на підставі недійсного договору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ПАТ «Дельта Банк» 13.03.2020 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Скаржник вказує на те, що оспорюваний в цій справі договір є договором цесії (відступлення права вимоги), а не факторингу, що вбачається з суб`єктного складу його сторін, предмету та форми договору та мети його укладення. Відповідач ОСОБА_2 правомірно набув права вимоги щодо позивача, оскільки у визначеному законодавством порядку став переможцем електронних торгів по його відчуженню. Суб`єктний склад сторін договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги не обмежений законодавством. Позивач у справі не могла бути учасником електронного аукціону по купівлі прав вимоги щодо неї, оскільки це заборонено Регламентом по його проведенню. Посилання суду на постанови ВП ВС від 18.12.2019 №161/13889/17 та від 11.09.2018 у справі №909/968/16 є помилковим, так як у тих справах сторонами договорів були суб`єкти господарювання, а в цій справі - фізична особа. У інших постановах ВС від 20.02.2019 у справі №128/639/17, від 29.01.2020 у справі №357/11714/17, від 14.11.2019 у справі №759/9947/16, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19 викладена інша правова позиція щодо застосування норм права.

Також апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в цій справі подано 18.03.2020 відповідачем ОСОБА_2 в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що в спірному договорі вказано про те, що він є договором цесії, а не факторингу, як помилково вказав суд. При визначенні початкової ціни продажу права вимоги до позивача Фонд її встановив у розмірі 209424,91 грн., тобто без дисконтування. При проведенні електронного аукціону ціна продажу може не тільки зменшитися, а й зрости. Договір факторингу містить елементи договору позики (передача за плату у тимчасове користування грошових коштів), що в спірному договорі не мало місця. Суд проігнорував спеціальний ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими обґрунтовували свої заперечення відповідачі. Протокол проведення електронного аукціону не скасований та є чинним. Фізична особа згідно Регламенту електронних торгів може бути учасником аукціону. Суд не вказав чим саме порушуються права позивача у справі, якщо кредитором щодо нього стане фізична особа. Коли право вимоги набуває фізична особа припиняється нарахування відсотків, що вигідно для боржника. Висновки ВП ВС, які використав суд, не стосуються правовідносин сторін у цій справі.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача адвокат Кравченко Р.М. вказав на правильність висновків суду першої інстанції в цій справі та помилковість доводів скаржників, адже спірний договір містить ознаки договору факторингу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 26.12.2006 між позивачем ОСОБА_1 як позичальником, та ТОВ «Український промисловий банк», як банком, був укладений кредитний договір №230/ФЖВ-06, відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 20000,00 доларів США строком до 25.12.2026, на придбання однокімнатної квартири, тобто на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання умов цього Кредитного договору, 26.12.2006 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений Іпотечний договір б/н, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Постановою Правління НБУ від 21.01.2010 №19 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано з 21.01.2010 ТОВ «Укрпромбанк». 30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов?язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», у відповідності до якого до останнього перейшли, зокрема, усі права вимоги до боржників за кредитними договорами.

Постановою правління НБУ від 02.03.2015 №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та 02.03.2015 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. На підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду 02.10.2015 прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку Кадирова В.В. Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №2705 від 24.10.2019 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та призначено Матвієнка А . А., якому делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

30.07.2019 позивач отримала лист від ПАТ «Дельта Банк» від 23.07.2019 №3256/46, в якому зазначено, що право вимоги за вищевказаним Кредитним договором будуть виставлені для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні), але вона, як боржник, не може приймати участь у торгах.

22.10.2019 позивач знову отримала повідомлення вже від ОСОБА_2 про те, що між ним, як фізичною особою, та ПАТ «Дельта Банк» 04.10.2019 укладено договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором №230/ФЖВ-06 від 26.12.2006. Також, 22.10.2019 позивач отримала вимогу ОСОБА_2 про дострокове виконання зобов?язань за вказаним Кредитним договором, а 07.11.2019 отримала копію протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-07-23-000046-b, копію Договору №1993/К від 04.10.2019 купівлі-продажу прав вимоги, копію додатку №1 до цього договору, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 04.10.2019 №183659397 та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

04.10.2019 між ПАТ «Дельта Банк» в особі Сорокіна М.В., який діяв на підставі довіреності, виданої уповноваженою особою Фонду Кадировим В.В. , та фізичною особою ОСОБА_2 укладено Договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06, відповідно до умов якого ОСОБА_2 придбав у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за Кредитним договором за 92100,00 грн.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №1993/К купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором від 26.12.2006 №230/ФЖВ-06 заборгованість позивача за кредитним договором становить 219872,47 грн.

Договір №1993/К купівлі-продажу прав вимоги від 04.10.2019 був укладений за результатами електронних торгів, аукціон відбувався за механізмом автоматичного зниження початкової (стартової) ціни лоту, де початковою (стартовою) ціною лоту було визначено 209 424,91 грн., а мінімальною ціною лоту визначено 41 884,98 грн., у зв`язку з чим ціна продажу відбулася за сумою 92 100,00 грн., що і становить ціну оспорюваного договору.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. 04.10.2019 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №49021937, на підставі якого вчинила запис про обтяження нерухомого майна, належного позивачу, зазначивши обтяжувачем ОСОБА_2 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав від 04.10.2019 №183659397.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. 04.10.2019 внесено зміни до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 30.09.2015, індексний №24922254, зазначено іпотекодержателем ОСОБА_2 .

Позивач у справі вважає вищенаведений договір про відступлення прав вимоги таким, що не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим його має бути визнано недійсним. Відповідно, мають бути скасовані реєстраційні дії по державній реєстрації пав, які виникли за недійсним договором, вимоги про що складають предмет позову в цій справі.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» в якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У ст.350 ГК України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У ст.1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже законодавством розмежовуються правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, на правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

Згідно статей 512-518 ЦК України, які регламентують укладення правочинів з відступлення прав вимоги, сторонами таких правочинів можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із ч.1 ст.1077 ЦК України, ст.350 ГК України та ч.5 ст.5 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч.2 ст.1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч.3 ст.1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У ст.350 ГК України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у п.1 ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах 1, 2 статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Для визначення обґрунтованості позовних вимог в цій справі суду слід встановити до якого саме виду договорів віднесено договір про відступлення прав вимоги, укладений між відповідачами, - до договорів цесії чи факторингу.

Так при укладенні договору цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (ст.515). Одночасно, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст.1078 ЦК України).

Згідно п.5 ч.1 ст.1 та ст.5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 цього ж Закону факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч.3 ст.656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно ч.1 ст.1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст.513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено п.3 ч.1 ст.49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У даній справі відповідно до п.1.2 оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги №1993/К від 04.10.2019, первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» (як клієнт за договором факторингу) уступило грошову вимогу до боржника в обмін на грошові кошти, які новий кредитор фізична особа ОСОБА_2 (як фактор за договором факторингу) сплатив останньому в сумі 92100,00 грн., тобто за умовами договору про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою на вказану суму за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника). Слід врахувати, що ОСОБА_2 набув права вимоги до позивача у справі розміром 219 872,47 грн. Отже різниця між витраченими фактором коштами на фінансування клієнта та розміром одержаних прав вимоги фактично становить прибуток фактора.

Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» отримало фінансування у розмірі 92100,00 грн., а ОСОБА_2 - набув право на одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

Така різниця виразилася в отриманні фізичною особою ОСОБА_2 від первісного кредитора права грошової вимоги первісного кредитора до боржника, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому щодо погашення (сплати) заборгованості, а також сплаті інших платежів, які виникли на підставі укладеного між первісним кредитором та боржником кредитного договору.

З цих підстав апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про те, що спірний договір попри його назву (договір купівлі-продажу прав вимоги) фактично є договором факторингу, адже предметом такого договору є фінансування клієнта (попереднього кредитора ПАТ «Дельта Банк») шляхом купівлі у нього фактором ( ОСОБА_2 ) права грошової вимоги.

Отже цей правочин не може бути договором, предметом якого є сторони кредитора у відповідному зобов`язанні (договором цесії).

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, з укладенням договору про відступлення права вимоги від 04.10.2019 №1993/К відбулася заміна первісного кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - ОСОБА_2 , який не включений до фінансових установ у розумінні ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та не може надавати фінансові послуги, у тому числі і в формі факторингу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові ВП ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та від 18.12.2019 у справі №161/13889/17.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, отже в суду у цій справі не має можливості вирішити спір всупереч вищенаведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний договір про відступлення прав вимоги суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства щодо суб`єктного складу договору факторингу, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, про що вірно вказав суд першої інстанції в цій справі.

Далі, за змістом ч.3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визнання недійсним правочину, який був підставою для вчинення реєстраційних дій, тягне за собою скасування відповідної державної реєстрації прав, вчиненої на підставі недійсного правочину.

Отже суд правомірно задовольнив позовні вимоги в цій справі про скасування державної реєстрації прав, що виникли на підставі недійсного договору про відступлення прав вимоги.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржників у справі про те, що оспорюваний договір є договором цесії (відступлення права вимоги), а не факторингу, що вбачається з суб`єктного складу його сторін, предмету та форми договору та мети його укладення, адже вони не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються системним аналізом змісту предмету та ціни спірного договору (розділи 1 та 3) з якого слідує, що його метою фактично є фінансування ПАТ «Дельта Банк», а ОСОБА_2 матиме змогу отримати прибуток за рахунок реалізації набутого права вимоги до боржника.

Такі висновки апеляційний суд робить з урахуванням позиції ВП ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та від 18.12.2019 у справі №161/13889/17, що має імперативний характер при застосуванні норм матеріального права, які регламентують форму та зміст договорів цесії та факторингу.

Доводи скаржників щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права вимоги щодо позивача по результатам проведення прилюдних торгів та про чинність відповідного електронного протоколу про їх проведення апеляційний суд відхиляє, адже вказана обставина не може бути підставою для відступлення від імперативних вимог законодавства щодо суб`єктного складу сторін договору факторингу.

Вказівка ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі на те, що суд помилково послався на правові висновки ВП ВС, так як у тих справах сторонами договорів були суб`єкти господарювання, а в цій справі - фізична особа, має бути відхилена, адже визначальним для обрання тієї чи іншої правової позиції ВС є роз`яснення застосування саме тієї норми права, що регламентує правовідносини сторін у справі, яка розглядається судом.

Апеляційні доводи ПАТ «Дельта Банк» про те, що в постановах ВС від 20.02.2019 у справі №128/639/17, від 29.01.2020 у справі №357/11714/17, від 14.11.2019 у справі №759/9947/16, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19 викладена інша правова позиція щодо застосування норм права також відхиляються з урахуванням такого.

У постанові ВС від 20.02.2019 у справі №128/639/17 мають місце інші фактичні обставини - встановлено відсутність факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) за відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого права вимоги.

У правовому висновку від 29.01.2020 у справі №357/11714/17 ВС вказав на те, що предметом спірного договору є відступлення права інвестора за інвестиційним договором, що не стосується спору у даній справі в якій відступлено права грошової вимоги за кредитним договором.

У правовому висновку від 14.11.2019 у справі №759/9947/16 вказано про відступлення права вимоги за договором підряду, висновки про що не можуть бути застосовані в цій справі.

У правовому висновку від 19.02.2020 у справі №916/1408/19 зазначено про відсутність ознак договору факторингу в оспорюваному правочині, у то час як у цій справі такі ознаки наявні, що свідчить про неможливість застосувати зазначений правовий висновок.

На думку апеляційного суду доводи скаржника ОСОБА_2 про те, що при визначенні початкової ціни продажу права вимоги до позивача Фонд її встановив без дисконтування та про те, що при проведенні електронного аукціону ціна продажу може не тільки зменшитися, а й зрости, не свідчать про помилковість вирішення спору у справі, адже за встановлених фактів фінансування ОСОБА_2 ПАТ «Дельта Банк» та набуття у зв`язку з цим права на фактичне одержання прибутку у виді різниці між сплаченими коштами та розміром набутого права на стягнення коштів кредитної заборгованості з позивача слід прийти до висновку про те, що відповідний правочин є договором факторингу.

Доводи скаржника ОСОБА_2 про те, що суд проігнорував спеціальний ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими обґрунтовували свої заперечення відповідачі, апеляційний суд оцінює критично, адже цей закон не регламентує цивільні правовідносини з приводу заміни кредитора у зобов`язанні чи укладення договору факторингу, що мають місце в цій справі.

Апеляційні доводи про те, що суд не вказав чим саме порушуються права позивача у справі, якщо кредитором щодо нього стане фізична особа, що, до того ж, обумовить припинення нарахування відсотків, що вигідно для боржника, слід відхилити, адже за доводами сторін попередній кредитор не виставляв вимогу про повне дострокове погашення боржником кредитної заборгованості (позивач платила чергові платежі по кредитному договору) у той час як новий кредитор таку вимогу виставив.

Апеляційні доводи ОСОБА_2 про те, що висновки ВП ВС, які використав суд, не стосуються правовідносин сторін у цій справі, слід відхилити, адже позиція ВП ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та від 18.12.2019 у справі №161/13889/17 має імперативний характер при застосуванні норм матеріального права, які регламентують форму та зміст договорів цесії та факторингу.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Людмили Василівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особами, які подали апеляційні скарги.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.05.2020.

Суддя-доповідач

Судді