Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 223/312/16-ц

провадження № 61-41690св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (судді-доповідача),

учасники справи:

позивач за первісним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на постанову Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Мальцевої Є. Є., Биліни Т. І., Баркова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовами

У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Порше Мобіліті» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 22 серпня 2013 року між

ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50010166, в якому визначено, що договір складають безпосередньо цей договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.

18 грудня 2014 року між сторонами договору укладено додаткову угоду до кредитного договору, в якій погоджено збільшення строку кредитування

до 63 місяців.

Позивач на виконання умов кредитного договору надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 185 185 грн (еквівалент в іноземній валюті складає 22 750 доларів США) та додатковий кредит у розмірі 69 841,20 грн (еквівалент в іноземній валюті становить 8 580 доларів США), зі сплатою 9,90% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту до

15 серпня 2018 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Touran, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна

1968 куб.см., та оплати страхових платежів. Відповідач за умовами договору зобов`язана прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 50010166

від 22 серпня 2013 року забезпечено договором застави № 50010166

від 30 серпня 2013 року, посвідченим державним нотаріусом та зареєстрованим за № 901, згідно умов якого ОСОБА_1 передала в заставу автомобіль марки Volkswagen Touran, що належить їй на праві власності.

ОСОБА_1 свої зобов`язання зі сплати чергових платежів з повернення кредиту в строки визначені сторонами в графіку погашення кредиту не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складається з 63 752,43 грн заборгованості за кредитом та додатковим кредитом,

358,81 грн - 3% річних, 571,43 грн - інфляційних втрат та 37 037 грн штрафу.

12 січня 2016 року на адресу реєстрації та фактичного проживання

ОСОБА_1 позивачем було направлено вимогу про дострокове повернення повної суми кредиту та заборгованості за кредитним договором, які станом на дату направлення вимоги становили 465 044,67 грн, та повідомлено, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом

30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться їх примусове стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.

Крім того, відповідно до кредитного договору між публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Страхова компанія «Українська страхова група», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу

№ 28-0199-РМ2-13-00602 від 28 серпня 2013 року. Вигодонабувачем за договором страхування виступає ТОВ «Порше Мобіліті». Позивач у відповідності до умов договору сплачував страхові платежі страховику в повному обсязі, а тому у зв`язку з достроковим поверненням кредиту позивач здійснив оплату страхових платежів за договором страхування, що розрахований до закінчення річного періоду страхування. За наслідками невиконання умов кредитного договору позивачем понесено витрати на суму 26 981,24 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Також ТОВ «Порше Мобіліті» вказувало що відповідачем порушені умови договору застави, і автомобіль - предмет застави відчужений ОСОБА_2 . Відповідно до договору застави у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов договору заставодержатель може застосувати до заставодавця штрафні санкції у розмірі 10% від вартості предмета застави. Так, враховуючи, що вартість предмета застави складає 264 550 грн, то розмір штрафу за договором застави становить 26 455 грн.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» просило в рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором № 50010166 від 22 серпня 2013 року, розмір якого станом на 12 лютого 2016 року складає 526 735,23 грн, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Touran, що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. А також стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача штраф в розмірі 26 455 грн в порядку пункту 4.1.2 договору застави транспортного засобу.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до

ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що 22 серпня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 50010166, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 185 185 грн та додатковий кредит в розмірі 69 841,20 грн зі сплатою 9,9% річних, строком на 60 місяців. Кредитний договір складався лише з одного аркуша паперу та не містив графіку погашення кредиту, інформації про детальну сукупну вартість кредиту.

В усній формі представники товариства їй пояснили, що платіж буде складати близько 5 000 грн на місяць з урахуванням коштів за купівлю автомобіля та страхових платежів.

Довіряючи інформації наданій працівниками позивача, вона підписала кредитний договір, вважаючи його умови такими, що відповідають чинному законодавству. В день підписання договору кошти їй видані не були та не перераховувалися, автомобіль в день підписання договору вона не отримувала.

30 серпня 2013 року її запросили представники компанії

ТОВ «Порше Мобіліті» для підписання додатку до кредитного договору, а саме графіку погашення кредиту, а також загальних умов кредитування. Фактично автомобіль було передано їй в користування 30 серпня 2013 року.

ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір від 22 серпня 2013 року необхідно визнати недійсним, оскільки в день його укладення ТОВ «Порше Мобіліті» не перерахувало суму кредиту відповідно до умов договору на користь

ТОВ «Фортуна-ЛТД», а здійснило це значно пізніше. Кредитний договір взагалі не містить умов щодо дати видачі кредиту. При укладенні кредитного договору позичальником не було надано графік погашення кредиту, тобто інформацію про сукупну вартість кредиту, розмір щомісячних платежів, спосіб їх нарахування та порядок погашення кредиту.

Посилаючись на те, що кредитний договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики, яка ввела її в оману, ОСОБА_1 просила суд визнати кредитний договір № 50010166 від 22 серпня 2013 року недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 06 грудня

2017 року, ухваленим у складі судді Дочинця С. І., позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

В рахунок часткового погашення боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010166 від 22 серпня 2013 року, розмір якої складає 450 580,72 грн, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Touran, 2013 року виробництва, що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» штраф в розмірі 26 455 грн.

У задоволенні іншої частині позовних вимог та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 364,34 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн.

Знято арешт з автомобіля марки Volkswagen, модель Touran, 2013 року виробництва, накладений ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 28 листопада 2016 року.

Частково задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору, і розмір основної заборгованості позивачем належно доведено, а тому є підстави для звернення стягнення на автомобіль, що належить ОСОБА_2 , як предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами, виключивши із суми заборгованості штраф за невиконання умов кредиту в розмірі 37 037 грн, оскільки позичальник проживає в зоні проведення антитерористичної операції, а вказаний штраф нараховано під час її проведення.

Також суд першої інстанції зазначив, що із серпня 2013 року по серпень

2016 року ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованість, розмір якої згідно наданих нею квитанцій, є більшим на 1 047,51 грн ніж зазначено позивачем у поданому розрахунку, тому розмір простроченої заборгованості підлягає зменшенню на вказану суму.

Крім того, суд першої інстанції вважав за необхідне виключити з суми заборгованості 24 150 грн, які сплачені ОСОБА_1 на погашення кредиту поза межами розрахованого позивачем періоду простроченої заборгованості зі сплати чергових платежів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не наведено відповідних обставин та законних підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 06 грудня

2017 року в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави та відшкодування витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат змінено, стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 689 грн з кожної витрати зі сплати судового збору. Стягнуто із ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 3 549 грн кожній.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про реєстрацію позивачем відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у відповідному державному реєстрі, а тому рішення суду про задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про звернення стягнення на предмет застави є передчасним, оскільки позивачем не дотримано процедури звернення стягнення відповідно до закону.

При цьому, апеляційний суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, вкладену в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення штрафу із ОСОБА_1 за порушення умов договору застави, апеляційний суд зазначив, що остання без попереднього письмового погодження з ТОВ «Порше Мобіліті», незважаючи на наявне обтяження у вигляді заборони відчуження за договором застави, провела реєстраційні щодо зміни власника автомобіля, а саме перехід права власності від неї до ОСОБА_2 . Вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав підставою для нарахування та стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 10% від вартості предмета застави (26 455 грн), який визначено пунктом 4.1.2 договору застави.

Разом з тим, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу вказавши про відсутність правових підстав для стягнення таких витрат.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову, апеляційний суд погодився із його висновками про те, що зміст договору і умови його виконання не суперечать вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,

представник ТОВ «Порше Мобіліті» - адвокат Чередніченко М. М., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати постанову Апеляційного суду Донецької області від 25 червня

2018 року в частині вирішення первісного позову і залишити в цій частині в силі рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано її матеріали з Вугледарського міського суду Донецької області та зупинено дію постанови Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

У жовтні 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

13 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 223/312/16-ц передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яка, на думку заявника, встановлює обов`язок надсилання письмового повідомлення боржнику та іншим обтяжувачам і реєстрацію в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження лише у разі звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

Заявник стверджував, що обов`язку обтяжувача вчиняти вказані дії при зверненні стягнення на предмет застави в судовому порядку вказана норма не містить.

На думку ТОВ «Порше Мобіліті»суд апеляційної інстанції безпідставно послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), оскільки у справі, що переглядалась Верховним Судом, між сторонами склались відносини щодо звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку та судом переглядалась справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору № 50010166

від 22 серпня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та

ОСОБА_1 , позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 185 185 грн, що еквівалентно 22 750 доларів США, додатковий кредит 69 841,20 грн, що еквівалентно 8 580 доларів США строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою у розмірі 9,9% річних. Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Touran. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля в еквіваленті становить 9 750 доларів США. Поручителем в межах даного кредитного договору є ОСОБА_3 . Договір між сторонами, за участю поручителя, складають цей договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем у відношенні кредиту.

Додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 18 травня 2014 року, укладеною між ТОВ «Порше Мобіліті», ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_3 , збільшено строк дії кредиту до 63 місяців, та на період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року надано позичальнику відстрочку зі сплати основного боргу за кредитним договором та процентами.

У разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3 договору, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, передбаченою у статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.

Графіком погашення кредиту від 30 серпня 2013 року визначено щомісячні платежі у еквіваленті доларів США, які підлягають до сплати ОСОБА_1 Орієнтована вартість кредиту (на рік) становить 25 078,61 грн. Графік погашення кредиту є невід`ємною частиною кредитного договору.

Із платіжного доручення № 50004335 від 03 вересня 2013 року суди встановили, що на виконання умов кредитного договору № 50010166

від 22 серпня 2013 року ТОВ «Порше-Мобіліті» 03 вересня 2013 року перераховано на рахунок ТОВ «Фортуна-ЛТД» оплату за автомобіль, зазначений у кредитному договорі, в сумі 185 185 грн.

Також суди встановили, що відповідно до умов нотаріально посвідченого договору застави транспортного засобу № 50010166 від 30 серпня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті», як заставодержателем, та

ОСОБА_1 , як заставодавцем, відповідач з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань передає в заставу майно, а саме автомобіль марки Volkswagen, модель Touran. Заставна вартість предмета застави складає 264 550 грн. Предмет застави є власністю заставодавця на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2013 року, укладеного заставодавцем із

ТОВ «Фортуна-ЛТД» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за кредитним договором № 50010166 від 22 серпня 2013 року.

Судами встановлено, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на предмет застави.

16 жовтня 2015 року, за існуючого обтяження, була проведена перереєстрація права власності на заставний автомобіль на нового власника - ОСОБА_2 .

Згідно полісу № АС/4573849 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 28 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, вигодонабувачем за яким є ТОВ «Порше Мобіліті», автомобіль марки Volkswagen, модель Touran, було застраховано.

Із платіжного доручення № 56 від 13 січня 2016 року суди встановили, що ТОВ «Порше Мобіліті» перерахувало на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» страховий платіж за договором страхування наземного транспорту № 28-0199-РМ2-13-00602 від 28 серпня 2013 року у сумі 26 981,24 грн.

Також суди встановили, що ТОВ «Порше Мобіліті» направляло Горбань А. А. вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2016 року, якою повідомлено, що у зв`язку з перереєстрацією спірного автомобіля на третю особу, без згоди ТОВ «Порше Мобіліті», вона повинна достроково повернути суму кредиту в повному обсязі, сплатити штраф за порушення умов договору застави у розмірі 10% від вартості предмета застави, суми додаткового кредиту, сплатити чергові платежі (прострочені проценти та прострочена сума основного боргу), платити штрафні санкції. Загальна сума до сплати складає 465 044,67 грн.

За порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до зазначеної суми заборгованості буде нараховано штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 37 037 грн.

Суди встановили, що згідно розрахунку позивача, у відповідача станом

на 12 лютого 2016 року виникла заборгованість, яка складається із: суми простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 725,43 грн, 3% річних у розмірі 358,81 грн, інфляційних втрат у розмірі 571,43 грн, штрафу 20% від загальної суми заборгованості у розмірі 37 037 грн, штрафу на підставі договору застави у розмірі 26 455 грн, збитків відповідно до пункту 8.5 кредитного договору - 12 000 грн та інших витрат у розмірі 1 920 гривень. Крім того, згідно вказаного розрахунку, відповідач має заборгованість з дострокового повернення кредиту в розмірі 379 651,93 грн та заборгованість за процентами 4 489,38 грн.

З наданих ОСОБА_1 квитанцій, суд першої інстанції встановив, що із серпня 2013 року по травень 2016 року вона щомісячно сплачувала грошові кошти позивачу за первісним позовом на виконання умов кредитного договору, а саме з серпня 2013 року по 06 січня 2016 року в загальному розмірі 164 796,16 грн та у період з 07 січня 2016 року по 27 травня 2016 року в розмірі 24 150 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу»

від 02 жовтня 1992 року № 2654-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Встановивши, що ТОВ «Порше Мобіліті» не виконало вимоги, передбачені статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і не надало доказів реєстрації в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження до початку процедури звернення стягнення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Вказане відповідає висновками викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/29241/13-ц (провадження № 14-114цс18) та постанові Верховного Суду від 06 грудня

2019 року в справі № 759/4658/17 (провадження № 61-4744св19), в яких встановлені подібні обставини.

Доводи касаційної скарги про наявність у обтяжувача обов`язку реєструвати в державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження лише у випадку звернення стягнення в позасудовому порядку, є необґрунтованими та спростовуються змістом наведених вище норм матеріального права та висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/29241/13-ц.

Висновки апеляційного суду по суті вирішення спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не спростовані ТОВ «Порше Мобіліті».

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому касаційна скарга містить доводи щодо незаконності та необґрунтованості постанови апеляційного суду та вимоги щодо її скасування лише в частині вирішення первісного позову про звернення стягнення на предмет застави, тому з урахуванням положень статті 400 ЦПК України, у іншій частині судове рішення апеляційного суду касаційним судом не переглядається.

Порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду- без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, необхідно поновити дію постанови Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович