Дата документу 29.04.2020
Справа № 334/661/20
Провадження № 2/334/2108/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Добрєва М.В., при секретарі Череп М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, вказуючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами КП «Водоканал», однак вчасно оплату за надані послуги не вносе, у зв`язку з чим за період з 01.08.2011 року по 28.02.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 14031,30 грн., яку позивач просить стягнути, а також суму судового збору, понесену ним при зверненні з позовом до суду.

Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Відповідача ОСОБА_4 направила до суду відзив на позовну заяву, в якій вказала, що в квартирі зареєстровано шість осіб, а позов пред`явлений до чотирьох осіб, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, а вони договір з КП «Водоканал» не укладали. Вважає, що пропущений позивачем строк позовної давності, факт звернення позивача із заявою про видачу судового наказу по справі № 334/2663/17 не може бути законною підставою для переривання перебігу строків позовної давності.

Позивач КП «Водоканал» на підставі вимог ст..179 ЦПК України надав відповідь на відзив, в якому вказав, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, тобто не є підставою для невиконання зобов`язань, що підтверджується Постановою Верховного Суду України від 20.04.2016р. у справі № 6-2951цс15, в якій зазначено, що відсутність договору з позивачем не позбавляє обов`язку оплатити надані послуги. Що стосується зареєстрованих осіб, то ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент пред`явлення позову є ноповнолітніми. Перебіг строку позовної давності було перервано заявою про видачу судового наказу. Вважають, що розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послу. Просить позов задовольнити, відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат з КП «Водоканал».

Представник позивача просить розглянути справу в її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про день і час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат Рижов М.Г. у судове засідання не з`явилися, про день і час судового засідання повідомлені, направили заяву з проханням слухати справу в їх відсутність, просить в позові відмовити та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживач - фізична особа, яка отримує або мас намір отримати вказану послугу, та виконавець.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, причому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема,одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, до яких згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону відноситься централізоване водопостачання та централізоване водовідведення,послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та в свою чергу, має обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання мого обов`язку.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на КП «Водоканал», і на споживачеві, не виключає можливості стягнення з останнього на користь організації вартості послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами КП «Водоканал», однак вчасно оплату за надані послуги не вносе, у зв`язку з чим за період з 01.08.2011 року по 28.02.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 14031,30 грн.

На ім`я ОСОБА_1 у КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , як на квартиронаймача та особу, яка є споживачем послуг, яке надає підприємство за вищевказаною адресою, що підтверджується Довідкою КП «Водоканал» по відповідному особовому рахунку.

У зв`язку з тим, що вчасно оплата за надані послуги не вносилась, за період з 01.11.2009 року по 28.02.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 14 031,30 грн.

Для стягнення вказаної заборгованості КП «Водоканал» 26.04.2017 року звернулося до Ленінського рйонного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2017 року КП «Водоканал» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.10.2014 року по 31.03.2017 року у сумі 8418,58 грн. і роз`яснено право звернутися до суду з позовною заявою.

Позивач на підставі особового рахунку надавав відповідачу послуги, але оплату за послуги централізованого водопостачання та водовідведення відповідачами були сплачені не повністю, тому відповідно до довідки КП «Водоканал» у них утворилась заборгованість за період часу з 01.11.2009 року по 28.02.2019 року в розмірі 14 031,30 грн.

Відповідачі заявили про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до прийняття ним рішення.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі протягом тривалого часу не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти, тобто у даному випадку постачальник був обізнаний про наявність заборгованості у відповідачів, проте до суду із заявою про видачу судового наказу звернувся лише 26.04.2017 року, а з відповідною позовною заявою звернувся лише 07.02.2020 року.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позасудовому провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ВСУ від 21.01.2015 року (справа №6-214 цс14) та від 14.02.2018 року (справа № 61-601 св 18).

Тобто, у зв`язку із поданням заяви про видачу судового наказу у квітні 2017 року строк позовної давності перервався, з позовом про стягнення цієї заборгованості позивач звернувся у лютому 2020 року.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення заборгованості за період з листопада 2009 року по вересень 2014 року включно задоволенню не підлягають, оскільки щодо них позивачем пропущено строк позовної давності.

Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково, а саме, стягненню з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як співвласників житлового приміщення, які несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з утримання житла, підлягає заборгованість, яка утворилась за період з жовтня 2014 року по 28.02.2019 року включно.

Виходячи з розрахунку заборгованості, за вказаний період підлягало до сплати за послуги КП «Водоканал» 2510,04 грн., сплачено було 500,00 грн., а тому з відповідачів підлягає стягненню загальна заборгованості у розмірі 2010,04 грн.

Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково з вищенаведених підстав.

Що стосується заявленої відповідачкою ОСОБА_4 вимоги про стягнення з КП «Водоканал» судових витрат на послуги адвоката в сумі 2900,00 грн. та поштові витрати в сумі 120,00 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16визначиладокази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_4 дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали заяви не містять. Надані представником ОСОБА_4 акт наданих послу і розрахунок не є належним доказом таких витрат.

Тому, у задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судові витрати в розмірі 301,10 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.10, 11, 76-81, 280-283, 265, 266 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Водоканал» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН не відомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,ІПН не відомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,ІПН № НОМЕР_3 солідарно, на користь КП «Водоканал» (69002 м. Запоріжжя вул. Святого Миколая, 61, Ідентифікаційний номер юридичної особи 03327121 р/р НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у розмірі у розмірі 2010,04 грн. (дві тисячі десять гривень 04 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН не відомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,ІПН не відомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН № НОМЕР_3 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частках з кожного на користь КП «Водоканал» (69002 м. Запоріжжя вул. Святого Миколая, 61, Ідентифікаційний номер юридичної особи 03327121 р/р НОМЕР_4 в АТ«ПУМБ», МФО 334851) судові витрати в розмірі 301,10 грн. (триста одну грн. 10 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строки на подання заяви про перегляд заочного рішення та на подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, продовжуються на строк дії карантину, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року.

Суддя: Добрєв М. В.