Провадження № 2/317/311/2020
Справа № 317/3973/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.

при секретарі - Купрієнко А.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Четверта Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності на житловий будинок. В позовній заяві зазначив, що його батько - ОСОБА_2 у 1985 році придбав житловий будинок у с. Веселянка Запорізького району Запорізької області. В подальшому, батько позивача оформив право власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, єдиним спадкоємцем померлого є позивач. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та до державного реєстратора прав на нерухоме майно. В державній реєстрації права власності на спадковий будинок позивачу було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу було посвідчено секретарем Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, не входить до переліку документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності. Оскільки позивач не може оформити право власності на спірний житловий будинок, який залишився після смерті його батька, в порядку спадкування за законом, позивач був змушений звернутись до суду з позовом.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним шляхом, до суду надав заяву про уточнення позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення рішення в підготовчому засіданні не заперечував.

Представник відповідача Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним шляхом, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, з позовом згоден, заперечень не має.

Представник третьої особи - Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним шляхом, про причину неявки суд не повідомив.

Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились, оскільки відповідач визнав позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 19.11.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 7332.

Померлий був батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , актовий №1165.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори. Зі спадкової справи №46/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини.

Померлому ОСОБА_2 на праві приватної власності належав житловий будинок у с. Веселянка Запорізького району Запорізької області, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1700 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.08.1985 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Григорівської Ради народних депутатів Запорізького району Запорізької області, реєстровий №126.

Право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований спірний житловий будинок, належало померлому ОСОБА_2 на праві приватної владності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №049582.

Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 18.12.2019 року, посвідченим державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим №1-646.

Також, позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації права власності на спірний житловий будинок. На звернення отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49881870 від 27.11.2019 року, оскільки у відведений термін право власності на нерухоме майно в БТІ зареєстровано не було, договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений секретарем Григорівської сільської ради за №126 від 17.08.1985 року не входить до переліку документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності.

На підставі ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки, дружина (чоловік) померлого.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, застосовуються положення ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

На час укладення договору купівлі-продажу спадкового будинку ОСОБА_2 , а саме, 17.08.1985 року, діяли норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 128 ЦК 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. При цьому ч. 2 ст. 227 УРСР передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрації договору в виконавчому комітеті сільської ради.

Право власності на спадковий житловий будинок набуто ОСОБА_2 на підставі посвідченого секретарем виконавчого комітету Григорівської Ради народних депутатів Запорізького району Запорізької області договору купівлі-продажу за №126 від 17.08.1985 року, що на думку суду відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР (1963 р.). Оригінал договору купівлі-продажу знаходився у ОСОБА_2 та на теперішній час знаходиться у позивача, а знаходження у спадкодавця оригіналу Договору підтверджує виникнення у нього права власності на цей будинок.

Даний договір складено згідно п.62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УССР» від 31.10.1975 року і п. 45 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконкомами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих» від 19.01.1976 року, ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат», де зазначено, що у населених пунктах, де немає нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють нотаріальні дії, крім іншого, посвідчують угоди (договори, довіреності та інше).

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом МЮ УРСР 191.01.1976 року №1/5 нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських , селищних, міських рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету.

Відповідно п. 1 ст. 1 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу УССР» від 31.01.1966 року, що діяла до 13.01.1995 року тільки в містах та селищах міського типу реєстрацію житлових будинків проводило бюро технічної інвентаризації.

Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як роз`яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, на підставі викладених фактів та наданих доказів, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 200, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, з врахуванням положень пункту 3 розділу ХІІ прикінцевих положень ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 29.04.2020 року.

Суддя: О.М. Ачкасов