Справа № 438/1534/19
Провадження № 2/438/160/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(з а о ч н е)

04 травня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несплачені аліменти,

в с т а н о в и в:

26.12.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 у її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду в цивільній справі №344/11575/18 за період з 01 серпня 2018 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 28575 грн 80 коп.

В обґрунтування позову посилається на те, що на виконанні в Бориславському міському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа від 28.08.2019, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду в цивільній справі №344/11575/18 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів у користь позивача ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: доньок ОСОБА_3 , 2010 р.н., та ОСОБА_4 , 2016 р.н., по 3000 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач, який є боржником за виконавчим документом, неналежно сплачує позивачу аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей, у зв`язку з чим виникла заборгованість з їх сплати станом на 01.11.2019 у розмірі 29865,80 грн. Наявність такої значної суми заборгованості у відповідача зі сплати аліментів у її користь свідчить про ряд протиправних дій (бездіяльності) відповідача, внаслідок чого грубо порушуються не тільки законні права та інтереси позивача, а й права та інтереси їхніх спільних з відповідачем доньок, на утримання та забезпечення яких сплата цих коштів присуджена до стягнення судом. Крім цього, така поведінка відповідача свідчить про явне нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо матеріального забезпечення та утримання дітей. З урахуванням положення ч.1 ст.196 СК України позивач розрахувала розмір неустойки (пені) таким чином: 29865,80 грн (сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.11.2019) - 3000 грн (розмір аліментів, що підлягали до сплати за жовтень 2019) *100% (максимальний розмір неустойки (пені) у відсотках за прострочення відповідачем сплати аліментів понад 100 календарних днів до дня подання цієї позовної заяви) = 26865,80 грн (розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів понад 100 календарних днів до дня подання цієї позовної заяви); 3000 грн (розмір аліментів, що підлягали до сплати за жовтень 2019) *57% (розмір неустойки (пені) у відсотках за прострочення відповідачем сплати аліментів за 57 календарних днів до дня подання цієї позовної заяви) = 1710 грн (розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за 57 календарних днів до дня подання цієї позовної заяви). Загальний розмір неустойки (пені) за період з серпня 2018 по час подання позовної заяви до суду (26.12.2019) позивач визначила в сумі 28575,80 грн (26865,80+1710).

Ухвалою судді від 20.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2010 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобич Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 жовтня 2016 року, виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

28 серпня 2019 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2019 року в цивільній справі №344/11575/18 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття; стягнення аліментів розпочати з 01.08.2018.

02 вересня 2019 року Бориславським MB ДВС ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження №59928990 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа №344/11575/18.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Зокрема, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання щодо порядку обрахунку неустойки (пені) суд керується правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14.

Зокрема, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Крім цього, суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Незалежно від способу стягнення аліментів: чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

З наданої позивачем копії розрахунку заборгованості з аліментів станом на 1 листопада 2019 року, проведеного старшим державним виконавцем Бориславського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Заяць О.В., загальна заборгованістьборжника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 1 листопада 2019 року становить 29865,80 грн.

Крім цього, з копії розрахунку заборгованості з аліментівтакож вбачається, що в суму заборгованості також входить розмір аліментів, нарахований за період з серпня 2018 року до липня 2019 року, тобто до ухвалення рішення суду.

Однак, судом встановлено, що з часу набрання чинності рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2019 року в цивільній справі №344/11575/18 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відповідач ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти.

Зокрема, у серпні 2019 року сплачено 4068 грн, у вересні 2019 року - 3974,40 грн та у жовтні 2019 року - 3916,8 грн. У відповідача відсутня заборгованість за період з моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Таким чином, нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за цей період (серпень-жовтень 2019 року) є безпідставним.

Суд вважає, що обов`язок зі сплати аліментів, які визначені саме за рішенням суду, у відповідача виникає з моменту набрання таким рішенням суду законної сили.

Таким чином, відсутні підстави для обрахунку днів прострочення раніше, ніж відповідне рішення Івано-Франківського міського суду в цивільній справі №344/11575/18 набрало законної сили.

Крім цього, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, враховуючи наявні докази, з урахуванням вищевказаної правової позиції ВП ВС від 03.04.2019, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до ст.196 СК України.

Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення неустойки (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів не підлягають задоволенню.

Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах, зокрема, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в цивільній справі №344/11575/18 за період з 01 серпня 2018 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 28575, 80 грн- відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки на подання заяви про перегляд заочного рішення та на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину, відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Головуючий суддя А.Т. Слиш