Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., секретаря судового засідання Дудки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 16 вересня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7530,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконував зобов`язання по договору, внаслідок чого станом на 01.12.2019 року за кредитним договором виникла заборгованістьв сумі 131 672,73 грн., з яких: 9 347,78 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1 345,40 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК, 120 979,55 грн. заборгованість за пенею за період з 16.09.2008 року по 01.07.2019 року, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2020 року цивільну справу передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Василівського районного суду Запорізької області за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судові засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, до позовної заяви позивачем надано клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача, у якому позивач просить задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_1 і представник відповідача адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, представником відповідача наданий відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, мотивуючи тим, що наявність в анкеті-заяві від 16.09.2008 року підпису ОСОБА_1 не свідчить про укладення кредитного договору і приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Під час підписання заяви відповідач не був ознайомлений і не погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, в матеріалах справи відсутня Пам`ятка клієнта, яка є складовою частиною спірного договору. При вирішенні справи просив врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Крім того, представником відповідача подано клопотання про застосування строку

позовної давності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або

законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій вказав свої персональні дані, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту (а.с.19).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 тримав на платіжну картку НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом в сумі 1000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, встановлених Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду».

При оформленні кредитної картки позичальник ОСОБА_1 також була ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитної картки «Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду», про що свідчить довідка про умови кредитування (а.с.20).

У заяві позичальника від 16 вересня 2008 року та довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду», які підписані ОСОБА_1 міститься базова ставка % на місяць 3%; пеня, яка нараховується за кожен день прострочки (базова процентна ставка за договором/30) і пеня - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення заборгованості на суму більше 50 грн.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просить крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами і пеню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, та відповідно брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди за користування

кредитом.

Верховний Суд в ухвалі від 28 листопада 2018 року справі № 362/4079/16-ц вказав, що при розгляді справ на підтвердження тих чи інших умов кредитування, банки повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання відповідачем Пам`ятки Клієнта, ознайомлення його саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять даних про ознайомлення відповідача і його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 вересня 2008 року шляхом підписання заяви.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду України у справі №342/180/176 від 03 липня 2019 року.

Судом також досліджені розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.09.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.08.2015 року, з якого вбачається, що відповідачу нараховувалися відсотки за користування кредитом за період з 16.09.2008 року з розрахунку 36% (3 % на місяць) на поточну заборгованість і 72% (6% на місяць) на прострочену заборгованість, з 01.01.2013 року з розрахунку 30% (2,5% на місяць) на суму поточної і простроченої заборгованості, з 01.09.2014 року з розрахунку 34,80% (2,9% на місяць) на суму поточної і простроченої заборгованості, з 01.04.2015 року з розрахунку 43,2% (3,6% на місяць) на суму поточної і простроченої заборгованості; розрахунок заборгованості за договором б/н від 16.09.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року, з якого вбачається, що відповідачу нараховувалися відсотки за користування кредитом за період з 01.09.2015 року по 30.09.2019 року одразу за трьома процентними ставками 2,5%, 2,9%, 3,6 %; розрахунок за договором б/н від 16.09.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 01.12.2019 року, з якого вбачається, що відповідачу нараховувалися відсотки за користування кредитом за період з 01.10.2019 року по 01.12.2019 року з розрахунку процентних ставок 5,8%, 7,2% при порушенні умов кредитування, 69,6%, 86,4% на суму простроченого кредиту.

При цьому, заява позичальника від 16 вересня 2008 року та довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна 30 днів пільгового періоду містить умови кредитування з базовою ставкою % на місяць - 3 % (36% на рік).

За змістом ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або

зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц, постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі №275/253/16-ц.

Суду позивачем не надано будь-яких доказів того, що позичальник повідомлялася у встановленим законом та договором порядку про зміну тарифів, а тому, суд констатує відсутність підстав для стягнення з відповідача збільшеної відсоткової ставки за кредитом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони не відповідають умовам укладеного кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться як основоположний принцип судочинства.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це

необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також інших випадках, передбачених законом.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Крім того, представник відповідача у своїй письмовій заяві просить застосувати строк позовної давності для звернення позивача до суду, мотивуючи тим, що 16.08.2008 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, 21.06.2008 року позивач дізнався про порушення свого права, оскільки відповідач не сплачував відсотки, належних доказів сплати ним заборгованості не надано, з позовноюзаявою позивач звернувся до суду 27.02.2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року по справі №638/10895/14-ц.

Ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №161/20278/14-ц.

Як вбачається з Виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.09.2008 по 06.04.2020 року,позичальник останній раз особисто здійснив погашення заборгованості за кредитом шляхом поповнення готівкою карти в терміналі самообслуговування 12.02.2016 року. Інші платежі, вчинені після 12.02.2016 року виконані не позичальником, а банком в автоматичному режимі без згоди відповідача, зокрема: 22.11.2018 року на суму 905,63 грн., 22.02.2019 року на суму 1328,25 грн., 06.06.2019 року на суму 0,17 грн., 20.12.2019 року на суму 649,69 грн., 03.01.2020 року на суму 37,35 грн., 22.01.2020 року на суму 742,77 грн.

Умови та Правила надання банківських послуг, в яких передбачено списання грошових коштів з рахунків позичальника, не містять підпису відповідача. Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву.

Таким чином, оскільки кредитним договором передбачено щомісячна сплата тіла і відсотків, а відповідач згідно розрахунку не виконував обов`язок щодо своєчасного внесення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше ніж 50 грн., до 25 числа місяця, наступного за звітним, як передбачено довідкою про умови кредитування, які підписані відповідачем, 12 лютого 2016 року позичальник ОСОБА_1 останній раз особисто здійснив поповнення готівковими коштами в терміналі самообслуговування, інші платежі, вчинені після 12 лютого 2016 року виконані не позичальником, а банком в автоматичному режимі без згоди відповідача, а тому не можуть вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу, а відповідно не переривають перебіг строку позовної давності, за таких обставин, у позивача виникло право на пред`явлення цього позову починаючи з 25 лютого 2016 року після невнесення чергового платежу позичальником.

В суд АТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 27 лютого 2020 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, що на підставі ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку для звернення про захист цивільного права або інтересу, а відповідачем в письмовому вигляді заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати

розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова