Справа № 463/8516/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/759/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 додаткові витрати на дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 17643,0 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на підставі судового наказу, який видано Пустомитівським районним судом Львівської області 22 вересня 2017 року, стягуються аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 вересня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Водночас, відповідач не бере участі у понесенні додаткових витрат на дітей, мотивуючи це відсутністю коштів.

Протягом 2018-2019 років нею понесені витрати по організації відпочинку дітей у Болгарії та придбання для них футбольної форми, оскільки діти відвідували секцію з футболу у період часу з 01 червня 2018 року по 31 жовтня 2018 року. Загальна сума додаткових витрат на дітей становить 17643,0 гривень, яка включає в себе вартість відпочинку у Болгарії у 2018 році та 2019 році, а також вартість двох комплектів футбольних форм.

Враховуючи, що батьки несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати на дітей.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній сказі покликається на те, що в матеріалах справи міститься низка товарних чеків та страхових полісів, які були дослідженні судом вказують на той факт, що Позивачка з дітьми перебувала на відпочинку в Болгарії.

Вказує, що дані обставини визнавалися в судовому засіданні і Відповідачем, а також матеріалах справи наявні копії нотаріально засвідчених заяв ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон у супроводі матері.

На думку скаржника помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що судом не здобуто доказів, які б підтверджували, що діти відвідували секцію з футболу оскільки відповідачем даний факт визнавався в судовому засіданні під час дачі пояснень.

Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом не надано мотивованого обґрунтування відхилення доводів Позивачки щодо понесених нею витрат на санаторно-курортне лікування дітей у Болгарії, як профілактику та запобігання захворювань на гострі респіраторні недуги протягом року.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року скасувати та ухвалитинове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_1 та Серія НОМЕР_2 від 11 квітня 2007 року (а.с. 4, 5).

Пустомитівським районним судом Львівської області в межах розгляду цивільної справи № 450/2527/17 22 вересня 2017 року видано судовий наказ простягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , місце проживання боржника: АДРЕСА_1 , місце реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно на кожну дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2017 року (дня подачі заяви до суду) та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач сплачує аліменти у розмірі, встановленому у вищезгаданому наказі, однак брати участь у додаткових витратах на дітей ОСОБА_4 відмовляється, мотивуючи відсутністю коштів.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить,зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вказане підтверджується із правовою позицією ВС, висловленою у постанові від 14 січня 2019 року по справі № 751/4312/16-ц.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Покликання апелянта на те, що надані позивачкою докази свідчать про санаторно-курортне лікування дітей в Болгарії, як профілактику та запобігання захворювань на гострі респіраторні недуги протягом року суд колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Санаторно-курортне лікування - це медична допомога, що здійснюється з профілактичною, лікувальною або реабілітаційною метою із застосуванням природних лікувальних факторів в умовах перебування на курорті або лікувально-оздоровчій місцевості та в санаторно-курортних закладах.

Згідно Загального положення про санаторно-курортний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 р. № 805, санаторно-курортний заклад - це заклад охорони здоров`я, що забезпечує надання громадянам послуг лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів курортів (лікувальних грязей та озокериту, мінеральних та термальних вод, ропи лиманів та озер, природних комплексів із сприятливими для лікування умовами тощо) та із застосуванням фізіотерапевтичних методів, дієтотерапії, лікувальної фізкультури та інших методів санаторно-курортного лікування.

Жодних доказів на підтвердження того, що діти потребували санаторно-курортного лікування, і що це лікування повинно було бути саме на морі в Болгарії, та що місце, де вони відпочивали, відноситься до санаторно-курортного закладу, позивачкою не надано.

Крім цього, із представленого позивачем товарного чеку від 19.06.2018 року (а.с.10), неможливо встановити хто саме оплачував вказані послуги з надання туристичного продукту та в якому розмірі вони понесені саме на відпочинок дітей.

Відтак, аналіз вищезгаданих норм права дає підстави для висновку про те, що витрати понесені на відпочинок дитини у формі оплати відпочинкового туру в Болгарію в туристичній агенції не є додатковими витратами у розумінні статті 185СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року № 61-8748св18.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В той же час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні додаткових витрат на дітей пов`язаних із придбанням футбольної форми виходячи з наступного.

Так, як вбачається зі звукозапису судового засідання Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року відповідач визнавав той факт, що діти відвідували футбольну секцію з червня по листопад 2018 року.

Крім того, придбання 2 футбольних форм на загальну суму 2000 грн. підтверджується товарним чеком №1408-01 від 14 серпня 2018 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 11).

Вказані витрати зумовлені розвитком здібностей дітей та підлягають стягненню в сумі 1000 грн., що становить половину витрат пов`язаних із придбанням футбольної форми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із придбанням футбольної форми з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2020 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат, пов`язаних із придбанням футбольної форми - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 1 000 (одну тисячу) гривень додаткових витрат на дітей пов`язаних із придбанням футбольної форми.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.