Справа № 203/677/20
Провадження № 4-с/0203/10/2020
УХВАЛА

30 квітня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю боржника ОСОБА_1 , представника боржника ОСОБА_2 В ОСОБА_3 В ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни, де боржник ОСОБА_1 , стягувач Державна судова адміністрація України, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав як боржника у виконавчому провадженні зі скаргою на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції Ковтюх Є.Є. від 23 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №203/4419/17, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 2643,00 грн. з тих підстав, що ця постанова державним виконавцем складена з невірними даними боржника, зокрема, з неправильним РНОКПП, що державний виконавець мала перевірити згідно з п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» і у разі невідповідності даних повернути виконавчий лист без виконання згідно ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, державний виконавець взагалі не повинна була приймати такий виконавчий документ до виконання і тим більше його виконувати, оскільки позивач у справі, що розглядалася про стягнення заборгованості за банківським вкладом - є споживачем і згідно п.22 ч.1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, про що висловлена однозначна правова позиція Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15 травня 2019 року у справі № 8/649/16, від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц, тому заявник просила суд визнати незаконною та скасувати вказану постанову державного виконавця від 23 січня 2020 року.

Ухвалою судді від 04 березня 2020 року вказана скарга прийнята до розгляду, як подана у строки, визначені ст. 449 ЦПК України та призначена до розгляду у судовому засіданні, а у державного виконавця витребувано виконавче провадження в копії.

Старший державний виконавець Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Ковтюх Є.Є. 07 квітня 2020 року подала письмові заперечення в яких просила відмовити в задоволенні вимог скарги з тих підстав, що нею у відповідності з вимогами ст. ст. 3, 18, 20, 24 Закону України «Про виконавче провадження» прийнятий виконавчий лист №203/4419/17 від 08 січня 2020 року до виконання, оскільки в ньому були зазначені усі необхідні дані, передбачені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», які державний виконавець до відкриття виконавчого провадження не вправі перевіряти або робити якісь запити, тому лише після встановлення помилки у зазначенні РНОКПП нею 04 березня 2020 року на підставі ст. ст. 8, 18 Закону винесена постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних і РНОКПП боржника зазначений правильний.

В судовому засіданні боржника та її представник підтримали вимоги скарги в повному обсязі з наведених у ній підстав.

Державний виконавець та стягувач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули; державний виконавець у заяві від 29 січня 2020 року, що надійшла поштою 05 лютого 2020 року, клопотала про розгляд справи у її відсутності; стягувач заяв про відкладення даного засідання не подавав.

Суд, вислухавши усні пояснення боржника та її представника, дослідивши копію виконавчого провадження та наявні письмові докази в межах доводів скарги, приходить до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року у цивільній справі №203/4419/17 позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (і.н. 21708016, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17), третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди задоволено; стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантоване відшкодування за вкладом відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за договором банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» від 06 квітня 2016 року № 980-027-000003519 у сумі 21193,94 грн., інфляційні в сумі 4140,73 грн., 3% річних у сумі 868,60 грн., а разом 26203,27 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018року скасовано; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про стягнення заборгованості за вкладом, відшкодування моральної шкоди відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2643 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно пп.15.5 п.15 та пп.17.1 п.17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд видає виконавчі документи в паперовій формі, а до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, на виконання судового рішення постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року, яка набрала законної сили 21 грудня 2019 року, у відповідності з ч.1 ст. 431 ЦПК України Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 08 січня 2020 року виданий виконавчий лист №203/4419/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 2643,00 грн., де стягувачем зазначена Державна судова адміністрація України, з зазначенням платіжних реквізитів, коду згідно ЄДРПОУ, а боржником зазначена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Належить відзначити, що саме такі дані про число, місяць, рік народження, адресу зареєстрованого місця проживання та РНОКПП позивача були вказані і в рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року.

Проте з поданої в судовому засіданні копії картки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 встановлено, що у дійсності ідентифікаційний номер платника податків є НОМЕР_2 .

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені вимоги до виконавчого документа. Так, згідно частин 1 та 3 цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Пунктом 6 частини 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як встановлено судом, виконавчий лист містив усі зазначені у п.п.1-7 ч.1 ст. 4 України «Про виконавче провадження» відомості та реквізити, які повною мірою відповідали тим, які зазначені у виконуваному судовому рішенні, підписаний уповноваженою особою та скріплений гербовою печаткою, а тому підстави для повернення з підстав, визначених п.6 ч.4 ст. 4 вказаного Закону відсутні, натомість державний виконавець, перевіривши дотримання вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця відкриття виконавчого провадження, та відповідності виконавчого документу вимогам ст. 4 наведеного Закону щодо форми та змісту документу, зобов`язаний відкрити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження виконавчого документу.

За наведених обставин державний виконавець, отримавши виконавчий лист від суду за вх№2606 від 16 січня 2020 року, в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» відкрила постановою від 23 січня 2020 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №203/4419/17, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ 08 січня 2020 року на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року.

Саме по собі недотримання державним виконавцем строку відкриття виконавчого провадження, передбаченого ч.5 ст. 26 Закону (не пізніше наступного робочого дня після надходження виконавчого листа) не тягне визнання постанови про відкриття такого виконавчого провадження неправомірною та не тягне наслідком її скасування.

Відповідно до п.14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (в редакції наказу від 29 вересня 2016 року №2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ковтюх Є.Є. від 04 березня 2020 року внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість РНОКПП боржника НОМЕР_1 зазначений правильний РНОКПП НОМЕР_2 , таким чином, дані, що ідентифікують боржника ОСОБА_1 приведені у відповідність до фактичних обставин та що виключає неоднозначність в ідентифікації боржника та виконанні належною особою судового рішення за виконавчим листом.

Доводи скаржника про те, що державний виконавець зобов`язана була у відповідності з вимогами п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зробити відповідні запити та встановити невідповідність РНОКПП боржника фактичним обставинам, суд вважає помилковими, оскільки за ч.1-3 ст. 18 Закону державний виконавець лише після відкриття виконавчого провадження має обов`язок вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та виключно під час здійснення виконавчого провадження, яке розпочинається постановою про відкриття такого виконавчого провадження, має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, однак з метою захисту інтересів стягувача, а не боржника, тоді ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні і, відповідно, державний виконавець не мав обов`язку вчиняти такі дії до відкриття виконавчого провадження та в її інтересах як боржника.

Також суд вважає, що помилка в зазначенні РНОКПП у виконавчому документі або постанові державного виконавця за наявності інших ідентифікуючих боржника даних не може бути єдиною підставою повернення виконавчого документу без виконання, оскільки такі дії свідчили про надмірний формалізм та невжиття належних заходів до виконання судового рішення, з огляду на передбачений Інструкцією з організації примусового виконання рішень процесуальний шлях приведення таких даних у відповідність, а також виправлення описок, арифметичних помилок.

Доводи скаржника про те, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження на виконання судового рішення про стягнення з неї, позивача у справі, як споживача банківських послуг, судового збору, оскільки є звільненою від справляння судового збору в силу п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» про що неодноразово робив висновки Верховний Суд (у постановах №817/649/16, 761/24881/16-ц), суд до уваги не може прийняти як підставу для визнання постанови державного виконавця неправомірною та її скасування, оскільки такі доводи зводяться по суті до незгоди з судовим рішенням, оцінка законності якого може бути надана судом касаційної інстанції в порядку перегляду справи за касаційною скаргою за правилами глави 2 розділу V ЦПК України, і лежить поза межами компетенції державного виконавця, на якого покладений Законами України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» лише обов`язок з виконання вже ухваленого судового рішення.

Також належить відзначити, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року, а ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору до закінчення її перегляду в касаційному порядку, що є підставою для обов`язкового зупинення виконавчого провадження за п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та унеможливлює проведення будь-яких виконавчих дій до завершення розгляду справи по суті в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки за розгляду скарги не встановлено порушень державним виконавцем прав та інтересів боржника ОСОБА_1 , а процесуальне рішення державного виконавця відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 447-451, 259, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни, де боржник ОСОБА_1 , стягувач Державна судова адміністрація України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення з урахуванням п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Повний текст ухвали складений і оголошений 05.05.2020.

Суддя О.В. Колесніченко