ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року

м.Суми

Справа №591/1328/19

Номер провадження 22-ц/816/1151/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., постановлене у м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 04 березня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у лютому 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-C00/304/2007 від 24.09.2007 року, у загальному розмірі 1200269 грн 12 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трьохкімнатну квартиру загальною площею 78,4 кв.м., житловою площею 50,1 кв. м. розташовану в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві власності шляхом продажу через прилюдні торги, за початковою ціною реалізації, визначеної суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору в сумі 1200269 грн 12 коп. Дана заборгованість утворилася по кредитним зобов`язанням відповідно до кредитного договору № ML-C00/304/2007 від 24.09.2007 року. На забезпечення виконання зобов`язання 3-ї особи за кредитним договором № ML-C00/304/2007 від 24.09.2007 року з відповідачем було укладено іпотечний договір № РML-C00/304/2007 від 24.09.2007 року, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 78,4 кв.м., житловою площею 50,1 кв. м. розташовану в АДРЕСА_1 . Рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором ML-C00/304/2007 від 24.09.2007 року набрало законної сили. 10 березня 2015 року на виконання рішення суду видано виконавчі листи. Вказує, що рішення суду не виконане та знаходиться на примусовому виконанні в органах ДВС. Зазначає, що через невиконання боржником основного зобов`язання у кредитора виникло право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що посилання суду першої інстанції на правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду є помилковим, оскільки у справі ; 310/11534/13-ц розглядалося питання стягнення з відповідача (фінансового поручителя) відсотків та пені, вже нарахованих після винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даній справі розглядаються вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки по заборгованості стягнутій за судовим рішенням. Майновий поручитель ОСОБА_3 не була учасником справи № 591/8613/14-ц, позовні вимоги до неї пред`явлені не були. Вказує, що пред`явленням цього позову до суду відбулось переривання строку позовної давності за вимогами про дострокове повернення частини позики. Позичальник зобов`язався здійснювати платежі за тілом кредиту в період з 24.02.2012 року по 24.09.2022 року. Вказує, що оскільки заборгованість за процентами та пенею заявлена поза межами строків позовної давності, то майновий поручитель відповідає іпотечним майном за зобов`язаннями ОСОБА_2 тільки в межах заборгованості за основною сумою кредиту за період з 24.03.2016 по 24.09.1922 року на суму 830894 грн. 28 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення залишити без змін, оскільки судовим рішення від 06.02.2015 р. достроково було стягнуто кредитну заборгованість через зміну строку погашення кредиту за кредитним договором від 24.09.2007р.

Від третьої особи пояснення з приводу апеляційної скарги до суду не надходили.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав. Просив її задовольнити, оскільки вважають, що датою з якої слід відраховувати позовну давність є 24.03.2016р., як це визначено у графіку погашення кредиту.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив в її задоволенні відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив встановлений законом строк для звернення до суду за додатковим зобов`язанням. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку із пред`явленням позову до боржника за кредитним договором, і відповідно в такий спосіб зі зміною строку виконання основного зобов`язання з 18.11.2014 року, а тому позивач мав право протягом трьох років з цієї дати звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до 19.11.2017 року, проте з вказаним позовом звернувся лише 28.02.2019 року. Оскільки представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків давності, то вказана обставина є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-C00/304/2007, за умовами якого, ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти в розмірі 97237 доларів США, з платою за користування кредитними коштами в розмірі 5,99 відсотків річних плюс FIDR, який на момент укладання договору становить 7,5% річних. Строк дії кредитного договору визначено до 24 вересня 2022 року. (а.с. 10). В якості забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір від 24.09.2007 року № РML-C00/304/2007, за умовами якого, остання передала в іпотеку трьохкімнатну квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від липня 2009 року майновий поручитель ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 75).

У п.1.9 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань за його ініціативою у разі невиконання позичальником та/або поручителем, майновим поручителем своїх боргових зобов`язань.

Із змісту укладеного між сторонами 24.09.2007 року договору іпотеки вбачається, що п. 1.1 вказаного договору визначено зміст та розмір забезпечення іпотекою кредитного зобов`язання. Так, борговим зобов`язанням, що забезпечене договором іпотеки є повернення суми кредиту у розмірі 97237,0 доларів США, сплата процентів за користування кредитом в розмірі FIDR + 5,99% річних, з розрахунку 360 календарних днів в році; зобов`язань у випадку збільшення процентної ставки на 4% річних в порядку передбаченому п.1.4.1.5. з підпунктами кредитного договору; сплати пені за прострочення повернення кредиту та штрафу за нецільове використання кредиту; відшкодування збитків,тощо. Питання позасудового врегулювання спору визначено у п.6.4. договору про іпотеку.

Отже, суть і строк виконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою, це вимоги щодо сплати боржником кожного і всіх зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Іпотечний договір набрав чинності з дня його нотаріального посвідчення та діє до виконання боргових зобов`язань в повному обсязі та зобов`язань за цим Договором.

Восени 2014 року товариство звернувшись до суду із позовом до позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за договорами поруки щодо дострокового погашення кредитної заборгованість за кредитним договором від 24.09.2007р., фактично товариство змінило строки повернення кредиту.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2015 року їх позов про дострокове погашення кредиту задоволено і стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-C00/304/2007 від 24 вересня 2007 року в сумі 82814,27 дол. США, що еквівалентно 1072613 грн 57 коп. (а.с. 7-9), в т.ч. залишок заборгованості за кредитом -77418,95 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом -5395,32 долара США, пеня за прострочення виконання зобов`язання 127655,55 грн.

Отже, пред`явивши позов, банк скористався своїм правом і достроково стягнув за судовим рішенням кредитну заборгованість, яка існувала станом на 16.10.2014р., таким чином змін строк виконання кредитного зобов`язання.

Відповідно до довідки Зарічного відділу Державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області від 12.11.2019 року № 21, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 48507824 з виконання виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми № 591/8613/14-ц від 10.03.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу 1200269 грн 12 коп. Заборгованість не погашена. (а.с. 111).

Позов у даній справі пред`явлено до майнового поручителя ОСОБА_7 28.02.2019р . , т.т після спливу позовної давності, який просила застосувати відповідач в суді до ухвалення рішення.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та зазначено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. (ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. (ч. 9 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Звертаючись до суду з позовом у лютому 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач обґрунтовує свої вимоги в цій частині посиланнями на статтю 41 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Тобто, просить звернути стягнення на предмет іпотеки саме в межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач протягом трьох років з дати подання позову - восени 2014 року, про дострокове виконання боргових кредитних зобов`язань та прийняття рішення районним судом 06.02.2015р., яким на користь банку стягнуто дострокове вся сума кредитного боргу позичальника ОСОБА_2 , порушив це питання перед майновим поручителем у заявлений спосіб.

Як повідомив представник товариства виконавче провадження за рішенням суду від 06.05.2015р. триває і до цього часу ніяких сум на користь товариства не перераховано.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач фактично обрав судовий спосіб захисту своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений статтею 6 Договору.

В позасудовому порядку в межах процедури виконавчого провадження відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки не проводилось.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Статтею 3 цього Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України (ст. 2 Закону).

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, іпотека є різновидом застави.

З вищевикладених правових норм вбачається, що іпотека нерозривно пов`язана з основним зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Старббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що як до основного, так до додаткового зобов`язання сплили строки позовної давності, про застосування яких просила відповідач, подавши заяву до суду першої інстанції, оскільки позивач не скористався своїм правом, та не звернув стягнення на предмет іпотеки в межах строків позовної давності.

Заочне рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2015 набрало законної сили, і цим рішенням визначена кінцева сума кредитної заборгованості, яка була стягнута достроково, тому доводи апеляційної скарги про стягнення ще тіла кредиту за період з 24.03.2016 по 24.09.2019 в сумі 830894,28 грн суперечать нормі ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Обставини встановлені цим заочним рішенням мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко