Справа № 214/7135/19
2/214/161/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, в якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. Вона, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належить їй на праві приватної власності. У вищезазначеному будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 . Враховуючи вищезазначене, позивач змушена звертатися до суду з даною позовною заявою задля захисту своїх прав та гарантованих державою інтересів. Фактом своєї реєстрації у належному позивачу будинку відповідач завдає перешкоди позивачеві у праві користування та розпоряджання нерухомим майном, відповідно до умов чинного в Україні законодавства. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку у вказаному вище будинку порушує права позивача та тягне за собою нарахування комунальних рахунків на його особу, позивач змушена у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Починаючи з 19 лютого 2011 року й до сьогоднішнього дня відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , жодного зв`язку із відповідачем немає, про його місцезнаходження невідомо. Відповідач є чоловіком позивачки, проте після того, як він виїхав на заробітки у невідомому напрямку, зв`язку із ним майже немає, проте на його особу продовжують нараховуватися комунальні платежі, які вимушена сплачувати позивач. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, яке належать їй на праві приватної власності. Однак, факт реєстрації у будинку позивача відповідача створює їй перешкоди у користуванні жилим приміщенням, оскільки вона не в змозі на власний розсуд, у повному обсязі, з урахуванням норм чинного в Україні законодавства, розпоряджатися своїм майном і змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, у яких відпали законні підстави для такого користування. Відповідач порушує майнові та житлові права позивачки, адже вона позбавлена права в повному обсязі скористатися своїм правом згідно ст.. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, №4, №7, №11 до Конвенції», якою закріплено принцип незрушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею та незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року « Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування, розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстраційного обліку з місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою тощо. Отже, з вищевикладеного випливає що відповідач створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном квартирою. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У даному випадку, будь-яких договірних правовідносин між позивачкою та відповідачем, які давали б підстави для обмеження прав позивачки як власника будинку, не існує, як і не існує передбачених законом підстав продовження користування будинком відповідачем. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання та проживання інших осіб за згодою власника, та право розпоряджатися житлом на власний розсуд. Реєстрація відповідача за вказаною адресою є перешкодою для позивача у користуванні та розпорядженні своєю власністю і ця перешкода підлягаю усуненню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Між позивачкою та відповідачем не існує будь-яких відносин, що підпадали б під поняття відносин найму жилого приміщення у розумінні ст.. 158 Житлового кодексу УРСР, ст. 810 ЦК України. Між позивачкою та відповідачем не було укладено жодних договорів з найму житлового приміщення, позивачка не зобов`язувалась передати відповідачу житло для проживання у ньому, а відповідач не сплачував позивачці плату за користування житлом. Враховуючи відсутність будь-яких договірних відносин відповідача із позивачкою, яка є власником даного будинку, відповідач не має жодного права користування вказаним житлом через відсутність будь-яких підстав, для цього, передбачених законом та у зв`язку з чим вони повинен бути знятий з реєстраційного обліку. Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої позов підтримала повністю, просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надав, відзиву до суду не подав, у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

Представник третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за їх відсутності та прийняття рішення на розсуд суду.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с.5), свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.6), витяг (а.с.7), акт (а.с.10), домова книга (а.с.11).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: паспорт (а.с.5), свідоцтво про право на спадщину (а.с.6), витяг (а.с.7), акт (а.с.10), домову книгу (а.с.11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування будинку АДРЕСА_1 у власності позивачки, перебування відповідача на реєстраційному обліку та його відсутність у зазначеному будинку ступінь родинних стосунків між сторонами.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Будинок АДРЕСА_1 є власністю позивачки ОСОБА_1 , що встановлено свідоцтвом (а.с.6), витягом (а.с.7).

У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, який є чоловіком позивачки, що вбачається зі змісту позову, паспорту (а.с.5).

Відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 19 лютого 2011 року без поважних причин, що встановлено змістом позовної заяви, актом (а.с.10).

Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який доводиться позивачці чоловіком, відсутній в спірному будинку з 19 лютого 2011 року без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню,

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подачі заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 29 квітня 2020 року.

Суддя В.М. Прасолов