Справа № 755/6314/20
Провадження № 2/755/3319/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"07" травня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», третя особа: в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко Вікторія Іванівна про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

05 травня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», третя особа: в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко Вікторія Іванівна про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, яка 06 травня 2020 року була передана в провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» №62-п від 06 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 , завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, ; 3. Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі; 4. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача Сектору інформаційно-технічного забезпечення Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, ; 3. Стягнути з Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, 04080, .

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу наступного.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Із позовної заяви убачається, що позивач, ОСОБА_1 , відповідачем у цій справі визначив: Державна фіскальна служба Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр», юр. адреса: вул. Нижньоюрківська, 6, м. Київ, поштова адреса: вул. Хорива, 24, м. Київ, 04071, .

При цьому, за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи 25286486 зареєстроване Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр».

В той час як Державна фіскальна служба України, , є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене, позивачу слід визначитись із суб`єктним складом сторін по справі та уточнити коло відповідачів, зокрема вказати, хто саме є відповідачами по справі: Державна фіскальна служба України та Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» або ж позов пред`явлений виключно до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр».

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За приписами ч. 5 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами ч. 3 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Із позовної заяви убачається, що позивачу слід надати суду належні докази, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме: штатний розпис підприємства, відомості про наявність вакантних посад та ін. на які позивач посилається у позові, або ж у разі необхідності додати відповідне клопотання про витребування таких доказів.

Крім того, звертаючись із цим позовом до Дніпровського районного суду м. Києва позивач зазначив свою поштову адресу: АДРЕСА_1 , при цьому будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини до позовної заяви не додав, що позбавляє суд можливості визначитись із дотриманням правил підсудності, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом із тим, відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до правової позиції, сформованої Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

В силу ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за позовною вимогою про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та про стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2 102 гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, позивачу слід сплати судовий збір за позовну вимог майнового характеру - стягнення середнього заробітку, виходячи із ставок встановлених Законом України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та надати суду відповідні підтверджуючі документи щодо цього або ж надати суду документи, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому, із заявлених позовних вимог убачається, що ОСОБА_1 не визначено суму середнього заробітку, що підлягає до стягнення, у зв`язку з чим позивач вправі сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн або ж уточнити позовні вимоги, зазначивши суму середнього заробітку та, виходячи із неї, сплатити судовий збір у відповідному розмірі.

Також, позивачу слід сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру - про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, виходячи із ставок встановлених Законом України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», та надати суду відповідні підтверджуючі документи щодо цього або ж надати суду документи, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків, оскільки позовна заява не відповідає вимогам процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр», третя особа: в.о. директора Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» Луценко Вікторія Іванівна про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: