Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 225/63/18

провадження № 61-29619св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Пролетарська районна рада у м. Донецьку,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Пролетарської районної ради у м. Донецьку про визнання права власності за набувальною давністю за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 09 січня 2018 року у складі судді Андреєва В. В. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Дундар І. О., Тимченко О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пролетарської районної ради у м. Донецьку про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 09 січня 2018 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 відмовлено з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що є рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 09 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що позивач ставить питання про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю в порядку статті 344 ЦК України.

Проте підстави та предмет цього позову є тотожними з тими, з приводу яких уже ухвалено 12 жовтня 2017 року рішення Апеляційним судом Донецької області та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та наравити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 225/63/18-ц із Дзержинського міського суду Донецької області.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 25 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що предмет спору той самий між тими самими сторонами, але підстави вже інші, в якості нових підстав до позову були долучені нові документи.

Суд першої інстанції у складі судді Андреєва В. В. постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, порушивши вимоги частин першої, другої та п`ятої статті 37 ЦПК України.

Суди не врахували, що його майнові права, які гарантовані статтею 41 Конституцією України, обмежені. Він не може реалізувати право власності щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яким фактично володіє упродовж всього свого життя, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 273 ЦПК України).

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Судом установлено, що 12 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області ухвалив рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пролетарської районної ради у м. Донецьку про визнання права власності за набувальною давністю, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , відмовлено (а. с. 61-64).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 225/2258/17-ц, апеляційний суд виходив із того, що порушене право позивача не підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Установивши, що на час звернення до суду з цим позовом судом уже було розглянуто справу між тими самими сторонами - ОСОБА_1 (позивач), і Пролетарська районна рада у м. Донецьку (відповідач), про той самий предмет - визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , і з тих самих підстав (стаття 344 ЦК України), і в такій справі ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили, тобто спірні правовідносини у справі № 225/2258/17-ц є тотожними правовідносинам у справі, що переглядається.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог процесуального законодавства дійшли обґрунтованих висновків про відмову у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми процесуального права.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 09 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець