Постанова

Іменем України

06 травня 2020 року

м. Київ

справа № 757/45447/16-ц

провадження № 61-7367св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представники відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі судді Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 20 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке було реорганізовано у ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 370 000,00 швейцарських франків, строком до 19 січня 2020 року,

зі сплатою 10 % річних.

27 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до зазначеного договору кредиту, відповідно до умов якого, було змінено суму кредиту з 370 000,00 швейцарських франків

на 375 419,00 швейцарських франків та кінцевий строк його повернення

з 19 січня 2020 року на 19 січня 2025 року.

Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 03 серпня 2016 року, становила 614 808,01 швейцарських франків, що за курсом НБУ становила (1 швейцарський франк - 25,702665 грн) - 15 802 204,32 грн, яка складалась із: суми заборгованості - 329 289,35 швейцарських франків

(8 463 613,85 грн); суми заборгованості за відсотками -

173 708,17 швейцарських франків (4 464 762,90 грн); пені за несвоєчасне повернення кредиту - 43 033,09 швейцарських франків (1 106 065,10 грн); пені за несвоєчасне повернення відсотків - 68 777,40 швейцарських франків (1 767 762,47 грн).

Враховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту у розмірі

614 808,01 швейцарських франків (15 802 204,32 грн).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість

за договором кредиту від 20 серпня 2007 року у загальному розмірі

614 808,01 швейцарських франків (16 272 942,20 грн), що складається із: заборгованості за кредитом - 329 289,35 швейцарських франків

(8 715 739,84 грн); заборгованості за відсотками - 173 708,17 швейцарських франків (4 597 765,17 грн); пені за несвоєчасне повернення кредиту -

43 033,09 швейцарських франків (1 139 014,11 грн); пені за несвоєчасне повернення відсотків - 68 777,40 швейцарських франків (1 820 423,06 грн).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня

2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що недоліки апеляційної скарги не було усунуто, а саме: не надано доказів поважності пропуску такого строку, а також не сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає засадам законності і обґрунтованості, поставлена

з порушенням норм процесуального права та є помилковою.

Зазначав, що 22 грудня 2018 року ОСОБА_1 було отримано копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 26 листопада 2018 року, якою його заяву щодо перегляду заочного рішення цього ж суду від 07 червня 2018 року у цій справі було залишено без задоволення.

Вважав, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення почав відраховувитися від дати отримання ОСОБА_1 зазначеної ухвали суду першої інстанції.

При цьому посилався на те, що оскільки ухвала суду першої інстанції

від 26 листопада 2018 року не була вручена ОСОБА_1 у день

її складення, тому він мав право на поновлення пропущеного строку

на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

Зазначав, що разом із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції було подано копію конверта, у якому була направлена копія ухвали суду першої інстанції від 26 листопада 2018 року. Проте апеляційний суд поставив під сумнів те, чи дійсно судом першої інстанції направлялась зазначена копія ухвали. На вказаному конверті містився штамп Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Вважав, що станом на 17 січня 2019 року тритцятиденний строк

на апеляційне оскарження ним не було пропущено та апеляційна скарга була подана у межах передбаченого законом строку.

Також зазначав про те, що для відкриття апеляційного провадження необхідно було сплатити 366 141, 20 грн й звертав увагу на те,

що у ОСОБА_1 , крім отримуваної пенсії, не має інших доходів. Вважав, що суд апеляційної інстанції поверхнево віднісся до можливості відстрочення, розстрочення або зменшення судового збору.

Крім того, посилався на те, що представник заявника ОСОБА_2 діяв не в інтересах клієнта, не погоджував з останнім жодного документа,

не повідомляв його про те, що писав постійно клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2017 року було відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано з районного суду указану цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) судом касаційної інстанції у цивільних справах

є Верховний Суд.

У липні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 26 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 червня 2018 року залишено без задоволення (а. с. 142-143).

Останнім днем для подачі апеляційної скарги було 27 грудня 2018 року.

17 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , направив засобами поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року. В апеляційній скарзі порушував питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ухвалу суду першої інстанції від 26 листопада 2018 року останній отримав 22 грудня

2018 року (а. с. 147-151).

На підтвердження зазначеного представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 надавав копію конверта із ідентифікатором поштового відправлення № 641 (а. с.150).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року визнано неповажними зазначені причини пропуску строку подання апеляційної скарги, відмовлено в задоволенні клопотання представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення або відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року - залишено без руху

та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (а. с. 154-157).

Зазначену ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_1 отримав 15 лютого 2019 року, а його представника - ОСОБА_2 В . - 18 лютого 2019 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а. с. 159-160).

Станом на 12 березня 2019 року зазначені в ухвалі недоліки не були усунуті, зокрема: судовий збір, відповідно до вимог закону у зазначеному розмірі

за подачу апеляційної скарги, не сплачений; належних доказів,

на підтвердження поважних причин пропущення строку на апеляційне оскарження не надано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником -

ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положення частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами

та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У статті 129 Конституції Україниоднією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК Україниапеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу

суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 123 ЦПК Україниперебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК Україниапеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження

в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України

до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК Українидо апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Частиною першою статті 185 ЦПК Українипередбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження

до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , з апеляційною скаргою на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 07 червня 2018 року звернувся до Київського апеляційного суду

із пропуском строку на апеляційне оскарження. Також до апеляційної скарги не було додано документ, який підтверджує сплату судового збору.

При цьому, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подавав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та звільнення його від сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції вважаючи недостатніми докази на обґрунтування заявлених представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 клопотань, визнав неповажними зазначені останнім причини пропуску строку для подання апеляційної скарги та ураховуючи відсутність належних

та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан заявника перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, відмовив у задоволенні цих клопотань

й залишив апеляційну скаргу без руху та надав строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема: наданні клопотання про поновлення строку

на апеляційне оскарження із зазначенням підстав, які підтверджують поважність причини пропуску установленого законом строку на апеляційне оскарження з наданням належних доказів та наданні доказів сплати судового збору.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції заявнику було роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду від 11 лютого 2019 року про залишення його апеляційної скарги без руху.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 та його представник

ОСОБА_2 отримали копію зазначеної ухвали та ураховуючи те,

що у наданий судом строк недоліки апеляційної скарги не усунуто,

не вказано на поважні підстави пропуску строку, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого та правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня

2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника

із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною

в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович