РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Козакевич І.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням, вселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: усунути перешкоди у здійсненні ним права користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення до нього та зобов`язати відповідача надати позивачу ключі від вхідних дверей будинку, хвіртки, всіх господарських будівель і не чинити позивачу перешкод у користуванні вказаним житловим будинком та господарськими будівлями; стягнути з відповідача 10000,00 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 , позивачу належить житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки був придбаний під час шлюбу у 2010 році, але право власності оформлене на ОСОБА_3 . З часу придбання будинку позивач проживав у ньому разом з відповідачем та його місце проживання зареєстровано за вказаною адресою. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_3 обмежує позивача у користуванні спільною власністю - житловим будинком АДРЕСА_1 та чинить перешкоди у користуванні позивачем вказаним майном. 30.09.2019 року відповідач змінила замки вхідних дверей будинку, хвіртки та всіх господарських будівель, чим обмежила позивачу доступ до вказаного будинку, при цьому, всі особисті речі позивача знаходяться у будинку. З приводу обмеження доступу та перешкод у користуванні будинком та неправомірних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_1 неодноразово звертався до поліції, однак відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні майном.

Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач позбавлений можливості користуватися житловим будинком, при цьому іншого житла він не має, у зв`язку з чим змушений винаймати житло та нести витрати на оренду квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2019 року. Позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем права користування житлом, позивачу заподіяну матеріальну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

У результаті обмеження відповідачем доступу до житла, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та необхідності докладати додаткових зусиль для забезпечення себе житлом та позичати кошти на оренду квартири, а також витрачати час на захист порушених відповідачем прав. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у суму 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження.

20.01.2020 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказала, що згідно свідоцтва про право власності, житловий будинок АДРЕСА_1 , належить їй, тому твердження позивача про належність йому вказаного будинку, є хибним. Відповідач вказує, що реєстрація місця проживання не породжує майнових прав на житло. Відповідач зазначає, що оскільки на розгляді у суді перебуває цивільна справа №295/12895/17 про поділ майна подружжя, тому твердження позивача про належність йому спірного майна, є передчасним. Також у відзиві вказано, що доступ позивача до спірного будинку було обмежено після чергової крадіжки, яку, як вважає відповідач, вчинив ОСОБА_1 , про що відповідачем було повідомлено до поліції та 11.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за фактом крадіжки з будинку ОСОБА_3 500 євро та 4000,00 грн., а також стільниці, яку вона оцінює у 4000,00 грн. Ухвалою слідчого судді від 23.09.2019 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 , з метою виявлення викраденого у ОСОБА_3 майна. Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яку ОСОБА_1 поніс на оренду квартири у розмірі 10000,00 грн., відповідач вказує, що така інформація є неправдивою та докази на її підтвердження є штучно створеними. На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

Позивач у судовому засідання 14.04.2020 року пояснив, що з відповідачем перебували у шлюбі з 1999 року по 2018 рік. Сторони разом придбали земельну ділянку та побудували будинок. Право власності на майно оформлене на колишню дружину. ОСОБА_3 посилається на те, що спірний будинок побудовано за її особисті кошти, у суді на розгляді перебуває також цивільна справа про поділ між сторонами спірного майна. Відповідач перешкоджає у користуванні спільно нажитим майном, змінила замки на вхідних дверях та хвіртці, не допускає до будинку, співмешканець відповідача провокує бійки, тому позивач змушений винаймати житло.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання 14.04.2020 року пояснив, що є близьким знайомим позивача. Після розлучення позивача з ОСОБА_3 свідок разом з позивачем приїхав до спірного помешкання, щоб забрати речі ОСОБА_1 , оскільки позивачу погрожували. Однак виявили, що замки змінені, тому до будинку потрапити не змогли. Вказав, що колишня дружина до спірного будинку позивача не допускає.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засідання 14.04.2020 року пояснив, що є товаришем позивача, знайомі з 2004 року. У минулому році позивач повідомив йому, що розлучився. Колишня дружина змінила замки на вхідних дверях, з будинку вигнала, тому свідок запропонував позивачу пожити у нього у вересні-жовтні 2019 року, також позичив 12 тисяч гривень на оренду житла. Свідок приїжджав з позивачем до спірного будинку, щоб забрати його особисті речі, однак відповідач нічого не віддала та погрожувала позивачу. Пояснив, що земельну ділянку, на якій побудований будинок, купив позивач, та останній здійснював будівництво будиноку. У зв`язку з вказаними подіями, ОСОБА_1 пригнічений та перебуває у стані тяжкого душевного смутку.

В судовому засіданні 06.05.2020 року позивач та його представниця ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4 заперечували щодо позову та просили відмовити в його задоволенні. ОСОБА_3 повідомила, що змінила вхідні замки, оскільки позивач викрадає речі.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 17.06.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. (а.с. 3)

Як зазначено у позові, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2018 року, шлюб між сторонами розірвано про що сторони не заперечували.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видано виконкомом Житомирської міської ради 23.07.2010 року, ОСОБА_3 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . (а.с. 5)

Як вбачається із копії паспорта позивача ОСОБА_1 , його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 3)

На розгляді у Богунському районному суді м. Житомира перебуває цивільна справа №295/12895/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якому ОСОБА_1 просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з господарською будівлею за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :10:015:0033, площею 0,04 га; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 181013600:10:015:0043, площею 0,02 га. Розділити в натурі спільне сумісне майно наступним чином: визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер :10:015:0033, площею 0,04 га.; визнати за ОСОБА_1 право власності на господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер 181013600:10:015:0043, площею 0,02 га. (а.с. 19-21)

Доказів про наявність позову про визнання майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_3 відповідач суду не надала.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норми статей 15,16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який у силу приписів частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України та ст. 60 Сімейного кодексу України, є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії листа Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 11112/19 від 04.11.2019 року, відділом поліції розглядалися заяви ОСОБА_1 від 30.09.2019 року, від 07.10.2019 року та від 11.10.2019 року з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які чинять перешкоди та обмежують доступ в користуванні ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_1 . В ході перевірки факти, викладені у заявах, підтвердилися та було встановлено, що колишня дружина ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, однак такі дії ознак кримінального правопорушення не містять. З ОСОБА_4 було проведено роботу з роз`яснення положень чинного законодавства. (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_3 під час надання пояснень по справі підтвердила, що змінила вхідні замки та ключі позивачу не надала.

Отже, позовна вимога про усунення перешкод в користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення до нього та зобов`язати відповідача надати позивачу ключі від вхідних дверей будинку, хвіртки, всіх господарських будівель і не чинити позивачу перешкод у користуванні вказаним житловим будинком та господарськими будівлями, підлягає до задоволення, оскільки відповідач не заперечує факту заміни замків на вхідних дверях та з даного приводу позивач звертався до правоохоронних органів, що свідчить про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні їх спільною власністю та право позивача має бути відновлено шляхом вселення та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 спільним майном.

Суд не приймає твердження відповідача про те, що замки на вхідних дверях були змінені у зв`язку із вчиненням ОСОБА_1 крадіжки майна із спірного будинку, оскільки згідно презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Наявність кримінального провадження та здійснення відносно особи слідчих дій не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину.

Беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутній обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_1 , яким його визнано винним у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що посилання відповідача на вчинення позивачем злочину, є передчасним.

Згідно приписів частин 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно сукупного аналізу наведених правових норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач позбавлений можливості користуватися житловим будинком, при цьому іншого житла він не має, у зв`язку з чим змушений винаймати житло та нести витрати на оренду квартири.

Так, 01.10.2019 року між ОСОБА_8 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого ОСОБА_8 передав ОСОБА_1 у строкове платне користування однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Строк оренди приміщення становить два місяці.

Умовами зазначеного договору передбачено, що розмір орендної плати за орендне користування приміщенням, що орендується складає 5000,00 грн в місяць. Орендар зобов`язався з моменту прийняття орендованого житлового приміщення перерахувати орендну плату за два місяці авансом (а.с. 8). Зі змісту додаткових умов до договору вбачається, що Орендар проплатив, а орендодавець отримав кошти в сумі 10000,00 грн. за два місяці.

Положення ст. 762 ЦК України визначають, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

У пункті 10 договору вказано, що орендар проплатив, а орендодавець отримав кошти у сумі 10000,00 грн. за два місяці. (а.с. 6-8)

Таким чином, суд вважає належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат на оренду житла у розмірі 10000,00 грн, що в сукупності з висновком про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні їх спільною власністю дає підстави для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Оцінивши доводи позову в частині обґрунтування завданої моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 позбавлений можливості користуватися належним йому майном, та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про наявність порушення відповідачем прав позивача, оскільки саме ОСОБА_3 чинить позивачу перешкоди у користуванні майном, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з відповідача 1000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що ухвалою суду від 11.12.2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі. З урахуванням обсягу позовних вимог, висновку суду про можливість їх часткового задоволення, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст. 22, 23, 1166, 1167, 368 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням, вселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування житловим будинком АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями, шляхом вселення до нього ОСОБА_1 та зобов"язання ОСОБА_3 надати ключі від вхідних дверей вказаного будинку, хвіртки, всіх господарських будівель і не чинити перешкод позивачу в користуванні зазначеним житловим будинком та господарськими будівлями.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 10 000,000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07.05.2020 року

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1

Відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2

Суддя Л.М. Чішман