печерський районний суд міста києва
29 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва
у складі: головуючого - судді Литвинової І. В.,
при секретарі судових засідань Винник С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
03 жовтня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договорів дарування частини квартири, право власності про що він був вимушений доказувати у судовому порядку у спорі про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна та договору іпотеки недійсним та про витребування майна з чужого незаконного володіння. Після набрання рішенням суду у спорі законної сили і здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 стороною позивача з`ясовано, що у вказаній квартирі значаться зареєстрованими з 29 вересня 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та з 10 лютого 2017 року - ОСОБА_6 , які є невстановленими особами.
Ухвалою судді від 11 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху, з підстав невиконання стороною заявника вимог пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України /а. с. 49/.
28 жовтня 2019 року до суду подано позовну заяву у новій редакції, з врахуванням вимог пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України, на що вказано в ухвалі судді від 11 жовтня 2019 року /а. с. 58-65/.
25 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь на запит суду, поданого згідно з частиною першою статті 187 ЦПК України, щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача /а. с. 67-71/.
Ухвалою судді від 27 листопада 2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку загального провадження /а. с. 72-73/.
Представник позивача подав 29 квітня 2020 року до суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності, проти заочного рішення заперечень не має.
Відповідачі, які належним чином повідомлялися про відкриття провадження у справі у порядку загального позовного провадження за своїм зареєстрованим місцем проживання та у порядку частини одинадцятої ст. 128 ЦПК України не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому у силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно частиною другою ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з договорів про дарування частини квартири.
У серпні 2016 року громадянин ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна та договору іпотеки недійсним та про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Право власності позивача зареєстровано 24 липня 2018 року у передбаченому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою № 171328493 від 21 червня 2019 року /а. с. 25-26/.
Таким чином позивач є одноосібним власником вказаної квартири.
Згодом представником позивача було подано адвокатський запит до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання довідки про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 . Печерська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила у наданні інформації листом № 105/01-9812/1 від 11 грудня 2018 року з посиланням на те, що інформація, яка запитується відноситься до персональних даних про особу, є конфіденційною і надається виключно у випадках, передбачених законами України або за згодою самого громадянина. Також, було вказано, що правові підстави для надання запитуваної інформації з повідомленням персональних даних осіб зареєстрованих за вказаною адресою відсутні /а. с. 27-28, 29-30, 31/.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 11110246, наданого на запит суду у порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, за адресою: АДРЕСА_2 , значаться зареєстрованими з 29 вересня 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та з 10 лютого 2017 року - ОСОБА_6 , які є невстановленими особами /а. с. 69/.
Реєстрація відповідачів за вказаною адресою могла відбутись виключно із відома ОСОБА_9 , який на час реєстрації цих осіб значився власником квартири АДРЕСА_1 на підставі визнаного недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01 лютого 2012 року та ОСОБА_10 , оскільки на момент вчинення реєстрації місця проживання відповідачів (29.09.2016 та 10.02.2017), був укладений недійсний договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , від 24 червня 2016 року і зареєстрований у реєстрі за № 1042.
За вказаних обставин, право на вселення у квартиру позивача міг надати як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 . Разом із тим, як вже зазначалось раніше, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року було витребувано майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 , відповідно зареєстровані за даною адресою особи не мають права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
З моменту реєстрації відповідачів, а саме з 29 вересня 2016 року у квартирі ніхто не проживав.
Крім того, актом від 04 березня 2019 року, у складі комісії дільничого офіцера поліції відділу поліції (з обслуговування центральної частини м. Києва) ОСОБА_12 , працівника з комплексного обслуговування прибирання та утримання житлових будинків ЖЕД Хрещатик ОСОБА_13 , працівника з комплексного обслуговування прибирання та утримання житлових будинків ЖЕД Хрещатик ОСОБА_14 , при виході в квартиру було встановлено відсутність проживання та відсутність зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 . При виході до квартири було встановлено наявність офісних меблів, інших речей в квартирі не було виявлено /а. с. 37/.
Згідно до акту від 13 серпня 2019 року ОСОБА_12 , працівника з комплексного обслуговування прибирання та утримання житлових будинків ЖЕД Хрещатик ОСОБА_13 , працівника з комплексного обслуговування прибирання та утримання житлових будинків ЖЕД Хрещатик ОСОБА_14 , при повторному виході в квартиру, було встановлено відсутність проживання та відсутність зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 . При виході до квартири було встановлено наявність офісних меблів, інших речей в квартирі не було виявлено /а. с. 38/.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 11110246, станом на 26 листопада 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачі значаться зареєстрованими /а. с. 69/.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Так, частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною першою статті 317 ЦК України.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині другій статті 321 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Разом з тим, згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
З огляду на те, що обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачами, вони підлягають задоволенню у частині визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Водночас суд відмовляє у задоволенні позову у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки судове рішення, постановлене про визнання особи такою, що втратила право користування, вже і є підставою для його виконання шляхом здійснення компетентним органом своїх функцій - зняття з реєстраційного обліку, що не потребує додаткової вказівки у судовому рішенні, оскільки передбачене Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, а на відмову у знятті з реєстрації за наявності відповідного рішення суду позивач не посилалася.
У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , підлягають стягненню судовий збір у розмірі по 1 536, 80 грн з кожного.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 22, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 274-282, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відмовити у задоволенні позову у частині вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору по 1 536, 80 грн з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Суддя І. В. Литвинова