Провадження № 2-др/522/25/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б
при секретарі судового засідання Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року (суддя Шкамерда К.С.) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 29 жовтня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1763 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено прізвище « ОСОБА_5 », зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, , місцезнаходження: вул. Черняховського, 6, м. Одеси, повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно квитанції №82463 від 22.11.2018 року 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. з рахунку №5008, отримувач УК у м. Одесі/Приморський район/22030101, код отримувача: 38016923, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО отримувача: 899998.

До суду 18.03.2020 року надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у зв`язку з тим, що при винесенні рішення по вказаній справі не вказано в резолютивній частині рішення місце проживання дитини ОСОБА_2 .

У судове засідання 30 квітня 2020 року сторони не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином.

Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо проживання неповнолітньої доньки разом з матір`ю.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року (суддя Шкамерда К.С.) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 29 жовтня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1763 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ст. 141 СК України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

Сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 157 СК України,питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про самоусунення відповідача від виховання дитини, те, що дитина проживає з матір`ю, яка належно про неї опікується і утримує, та беручи до уваги те, що протилежного відповідачем не доведено, діючи в інтересах малолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За приписом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи наведене, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 13, 43, 49, 76-81, 89, 133, 137, 141, ч. 2, 4 ст. 183, ч. 1 ст. 223, 229, 241, 246, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 270, 354, 429 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу доповнити абзацом: «Неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на утриманні матері ОСОБА_6 ».

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження початок якого відчисляється з наступного дня після закінчення строку дії карантину.

Суддя: Ю.Б.Свячена