Справа № 133/1108/19
Провадження № 22-ц/801/819/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 рокуСправа № 133/1108/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ТОВ «Редакція газети «РІА Козятин»,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети «РІА Козятин" про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравчука Михайла Олександровича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року постановлене в залі судових засідань міськрайонного суду під головуванням судді Воронюк В.А., дата виготовлення повного тексту рішення 31 січня 2020 року,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети «РІА Козятин" про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він займає посаду генерального директора ТОВ «Сігнет-Центр» з 01 січня 2013 року відповідно до Наказу № 313-К від 29 грудня 2012 року. Згідно статуту, генеральний директор очолює дирекцію, що є виконавчим органом ТОВ «Сігнет-Центр». Його призначення на посаду за основним місцем роботи відбулось на підставі протоколу № 6 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Сігнет-Центр» від 27 грудня 2012 року. Позивач є першою представницькою особою в ТОВ «Сігнет-Центр», що приймає управлінські рішення та бере на себе зобов`язання з керівництва останнім.

Вважає, що в період з квітня по травень 2018 року товариством з обмеженою відповідальністю Редакція газети "РІА Козятин" було опубліковано в газеті "РІА Козятин" серію публікацій, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, в тому числі ділову репутацію самого ТОВ «Сігнет-Центр». В негативній формі було надано опис ситуації в ТОВ «Сігнет-Центр» та діях керівництва, менеджменту ТОВ «Сігнет-Центр».

Разом з тим, 22 листопада 2018 року Господарським судом Вінницької області за позовом ТОВ «Сігнет-Центр» до товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "РІА Козятин" про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, було винесено рішення за фактом розміщення недостовірної інформації товариством з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "РІА Козятин" в газеті "РІА Козятин", відповідно до якого позов ТОВ «Сігнет-Центр» був задовлений.

Позивач, вважає висловлювання, які викладені у в газеті "РІА Козятин", є вигаданими, недостовірними та не відповідають дійсності, у зв`язку з чим ввели в оману численну кількість людей, які мали можливість ознайомитися із викладеним матеріалом в газеті в ряді її випусків та спаплюжує його честь, гідність, ділову репутацію як генерального директора ТОВ «Сігнет-Центр», яка напрацьовувалась роками та важкою працею, довірою оточуючих.

Так, в публікації в газеті " РІА Козятин" від ІНФОРМАЦІЯ_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2» міститься висловлювання: «...За буквою закону я орендував у них землю, визначив ціну, що на сьогодні є в два рази економічно-доцільнішою, ніж була раніше. До мене перейшла значна кількість краян. І це викликало страх, паніку серед керівного складу контори «Сігнету». Вважає, що таке висловлювання, викликає враження, що він як представник Дирекції ТОВ «Сігнет-Центр» не впевнений в собі, у власних силах, не спроможний керувати ситуацією та компанією ТОВ «Сігнет-Центр» в цілому. В публікації робиться акцент на йог слабкостях як керівника.

В висловлюванні «...А співробітникам «Сігнету» довелось за фактом визнати свою неповагу до людей, закону і основ християнської моралі...». Вважає, що таке висловлювання, робить акцент на подію, яка не відбувалась, автором надумано зазначається, що керівництво Сігнету визнало свою провину в тому, чого не було. Не зазначено в чому була виявлена неповага, як відбулось її визнання, в чому саме порушення закону та християнської моралі. Із публікації вбачається тільки голослівні висловлювання, які окреслюють його, керівника ТОВ «Сігнет-Центр», як порушника закону та основ християнської моралі.

У публікації газет " РІА Козятин " від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4 » у висловлюваннях: «...У середньовіччі такі структури українці називали магнатами. Як не дивно магнати мали неймовірні статки, але всі війни були спрямовані на знищення саме їх. Полягали тисячі людей, доведених до відчаю, але й магнати не вижили. Причина: відсутність соціальної відповідальності перед громадою. А більшість - це коли свита грає короля...». Вважає, що таке висловлювання, підкреслюють відсутність у компанії реалізації принципу «соціальної відповідальності». Такі висловлювання сформульовані автором навмисне, оскільки він та його підлеглі ТОВ «Сігнет-Центр» спрямовують частину чистого прибутку ТОВ «Сігнет-Центр» на соціальні програми, зокрема: медичну підтримку, підтримку молоді у профорієнтації, залучення молоді до роботі в селі, створення нових робочих місць, тощо.

У висловлюванні "...Додається до цього юридична зухвалість персоналу, що не виключено, працювали на власним інтерес з метою персонального збагачення. А ще - відсутність дисципліни спричинило конфлікт та завело Сігнет у глухий кут. Їх менеджмент не знайшов нічого кращого, як зрощуванням корупційних та злочинних дії з владою на селі. Це почало відображатися у зневажливому ставленні до індивідуальних інтересів пайщиків". Вважає, що таке висловлювання містить не тільки обвинувачення у вчиненні ним злочинних дій, але ще у змові. Знову підкреслюється неспроможність менеджменту підтримувати дисципліну в колективі, описується неіснуючий конфлікт, чим відповідач посягає на його честь, гідність та ділову репутацію, втручається у роботу цілого Товариства, у його розпорядок та господарські справи. Подібні втручання негативно позначились на його психологічному стані, він змушений був перебувати в ролі особи, що виправдовується, витрачати зайвий час на пояснення.

Висловлювання «...Представники Сігнету явно не зробили належних маркетингових покращень, що свідчить про відсутність у їх середовищі адекватних кризових менеджерів. Вони вступили у відверте протистояння, що граничить з порушенням діючого законодавства, особливо християнської моралі. Вони потерпають поразку в іміджі, отримали фіскальні штрафи. І найголовніше - вступили у відверте протистояння з громадою, тобто з людьми...». Вважає, що таке висловлювання містить акцент на неспроможності менеджменту ТОВ «Сігнет-Центр» приймати рішення, керувати компанією, неодноразово підкреслюється слово поразка, удар по іміджу, акцент на фіскальних штрафах. З чого можна зробити висновок, що метою публікації - є завдання моральної шкоди йому як представнику менеджменту ТОВ «Сігнет-Центр», зробити нещемний удар по його честі, гідності та репутації.

У висловлені «...Сьогодні «Сігнет-Центр» - великий власник, багатій - терпить поразку і є всі підстави вважати, що його виживуть з указаних сіл або, як кажуть селяни, «затопчемо ногами». Вважає, що таким висловлюванням відповідач має на меті створити негативний образ менеджменту та цілого ТОВ «Сігнет-Центр», нехтує будь-якими морально-стичними перепонами та навіть тим фактом, що ТОВ «Сігнет-Центр» створює робочі місця для селян не маючи на меті їх зіштовхувати лобами. Відповідач роздмухує конфлікт та маніпулює читачами.

У публікації газети " РІА Козятин » від ІНФОРМАЦІЯ_5 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » аж до колективного опору» відповідач зухвало втручається у внутрішні справи ТОВ «Сігнет-Центр» робить зухвалі припущення та знищує його статус як умілого, працьовитого, того що має чималий досвід у сільському господарстві, рослинництві. Фактично, відповідач, не маючи на те повноважень, погрожує йому внутрішнім розслідуванням, що свідчить із висловлювань " ... маса землі використовується не облікованою. Про це не знаюить мабуть, навіть засновники ТОВ "Сігнет-Центру ", що їх обкрадають їх же персонал ".

У публікації газети " РІА Козятин » від ІНФОРМАЦІЯ_7 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 »» у висловлюванні : «Перший фермер, схоже врожай збирати не буде. Оскільки має намір корпоративно продатися. Пайщики сіл підуть по інших руках?...». Вважає, що таким висловлюванням, відповідач, наводячи висновки, спотворює реальну ситуацію та лякає пайовиків, яким доводилось пояснювати незаконність фактичних тверджень, викладених у даній газеті, відповідач надає негативну оцінку посівній ТОВ «Сігнет-Центр» та зокрема вказує на непрофесійність, недобросовісність. Відповідач навмисно гнобить сільськогосподарську діяльність. Принижує роботу та діяльність ТОВ «Сігнет-Центр», Окрім цього, відповідач у статті проводить порівняння посівної із іншим підприємством, яке на його думку має більші професійні якості.

Публікацією газети "РІА Козятин» від ІНФОРМАЦІЯ_9 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10», вважає, що відповідач ще раз підтвердив, що діяв зухвало, зверхньо, упереджено, умисно, зачіпаючи чужі законні права та інтереси, принижуючи його честь, гідність та ділову репутацію як керівника ТОВ «Сігнет-Центр».

У зв`язку з тим, що вказані публікації мали серійний випуск, та зважаючи на зміст опублікованих статей, вважає, що останні завдали йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі.

Разом з тим, звертає увагу, що у випуску газети "РІА Козятин» від 14 березня 2019 року, редакція виконала рішення суду та спростувала недостовірні відомості, які вона опублікувала у 5-ти випусках газети та інтернет-версії газети, проте його і досі турбує зміст тих статей, що принизили його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки 5 публікацій підряд прочитало набагато більше читачів та вони своєю серійністю викликали інтерес у читача та могли створити у читача сприйняття про здійснення журналістського розслідування відповідачем.

В зв`язку із вказаними обставинами, вважає, що окрім спростування недостовірної інформації відповідачем, останній зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, яка завдана приниженням його честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що позивачем не доведено, того факту, що саме йому особисто, як фізичній особі завдано моральну шкоду приниженням честі, гідності та ділової репутації відповідачем, оскільки висловлювання та думка відповідача, викладена у публікаціях у ЗМІ стосувалася саме підприємства - ТОВ «Сігнет-Центр», а не особисто ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку, що позивачем не було надано доказів поширення відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, оскільки вказані обставини були встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року №902/546/18, а тому останні не підлягають доказуванню. Окрім цього, ОСОБА_1 вважає, що Козятинський міськрайонний суд Вінницької області невірно встановив, що поширена недостовірна інформація стосується виключно ТОВ «Сігнет-Центр», оскільки, вказана в публікаціях інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію його, як генерального директора ТОВ «Сігнет-Центр», яка напрацьовувалась роками важкою працею, довірою оточуючих.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Редакція газети «РІА Козятин» заперечив аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року є законним і обґрунтованим. Вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року №902/546/18 не має преюдиційного значення, оскільки обставини, які встановлені в останньому, стосуються ТОВ «Сігнет-Центр» та ТОВ «Редакція газети «РІА Козятин», а не позивача ОСОБА_1 , як фізичної особи. Разом з тим, відповідач вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо визначеного розміру моральної шкоди, наявності та тяжкості вимушених змін в життєвих чи виробничих стосунках, зниження престижу чи ділової репутації, необхідного часу для їх відновлення, тощо.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом достовірно встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_1 з 01 січня 2013 року займає посаду генерального директора ТОВ «Сігнет-Центр», що підтверджується наказом № 313-К від 29 грудня 2012 року (а.с.25).

Відповідно до статуту, генеральний директор очолює дирекцію, що є виконавчим органом ТОВ «Сігнет-Центр». Призначення позивача на посаду за основним місцем роботи відбулось на підставі протоколу № 6 позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Сігнет-Центр» від 27 грудня 2012 року (а.с.26-27).

ОСОБА_1 є першою представницькою особою в ТОВ «Сігнет-Центр», що приймає управлінські рішення та бере на себе зобов`язання з керівництва ним.

В період з квітня по травень 2018 року товариством з обмеженою відповідальністю «Редакція газети "РІА Козятин" було опубліковано в газеті "РІА Козятин" серію публікацій, стосовно ТОВ «Сігнет-Центр».

22 листопада 2018 року Господарським судом Вінницької області винесено рішення, яким позов ТОВ «Сігнет-Центр» до ТОВ "Редакція газети "РІА Козятин" про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, задоволено. Визнано недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право ТОВ «Сігнет-Центр» на недоторканість ділової репутації, інформацію, що опублікована ТОВ «Редакція газети «РІА Козятин » на шпальтах та на веб-сайті https://kazatin.com/ газети « РІА Козятин » наступного змісту: «представники ТОВ «Сігнет-Центр» залучають «тітушок» для блокування трактору ТОВ «САНАГРОСІД» з метою доведення до банкрутства останнього та протидії його посівній кампанії»; «ТОВ «Сігнет-Центр» ігнорує закон та загальноприйняті норми поведінки при веденні агробізнесу» та «менеджмент ТОВ «Сігнет-Центр» «зрощує» корупційні схеми та злочинні дії з владою на селі». Зобов`язано ТОВ «Редакція газети «РІА Козятин» на наступний день після набрання чинності рішенням суду опублікувати в найближчому номері та на веб-сайті ( https://kazatin.com) газети « РІА Козятин » спростування недостовірної інформації. (а.с.32-41).

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У відповідності до абз. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року N 1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, посилання позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року в справі № 902/546/18, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «Сігнет-Центр» до ТОВ "Редакція газети "РІА Козятин" про захист ділової репутації та спростування вказаної недостовірної інформації, як на підставу для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , як генеральному директору ТОВ «Сігнет-Центр», не заслуговує на увагу, оскільки вбачається, що вказане рішення стосувалось виключно юридичної особи ТОВ «Сігнет-Центр», а не позивача особисто, як фізичної особи.

Порядк з цим, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації відповідачем. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено судам, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірним із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, вірно встановив, що позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення, в тому числі факт заподіяння шкоди та в чому вона полягає.

Позивач всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, взагалі не надав суду жодного належного і допустимого доказу, передбаченого ст. 76 ЦПК України, який би підтверджував факт заподіяння йому моральної шкоди, як фізичній особі, а не ТОВ «Сігнет-Центр», як юридичній особі.

Додані до позовної заяви та досліджені місцевим судом документи, що містяться в матеріалах справи не є доказами завдання позивачу особисто моральної шкоди, зокрема щодо зниження у нього концентрації уваги, у зв`язку з зосередженістю на розв`язанні конфлікту, з`явлення відчуття пригнічення, несправедливості, сумнівів у власних силах та спроможності керувати товариством, зміни звичайного режиму життя та праці, тощо.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, встановивши, що у розміщених публікаціях йдеться не про позивача, а про юридичну особу ТОВ «Сігнет-Центр», дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності факту порушення прав саме позивача ОСОБА_1 як генерального директора товариства - фізичної особи та з цих підстав правомірно відмовив в задоволенні даного позову.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок проведений ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № ЕD-1734-4-1257/19 від 29 березня 2019 року, за результатами психологічного дослідження не можна взяти до уваги з огляду на наступне.

Згідно норм частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у наданих позивачем висновках № ЕD-1734-4-1257/19 від 29 березня 2019 року та № ЕD-1734-4-1257/19 від 29 березня 2019 року (уточнений) не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Крім того, для складання висновку за результатами психологічного дослідження ОСОБА_1 для визначення розміру завданої моральної шкоди було застосовано методику ОСОБА_2 , яка 29 січня 2016 року рішенням координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України була виключена з реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета