Справа № 585/4817/19
Номер провадження 2/585/221/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

Справа № 585/4817/19, провадження № 2/585/221/20

Позивач: Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у залі судових засідань у відкритому судовому засіданні в порядку загального

позовного провадження цивільну справу про витребування автомобіля.

Представник позивача: Дубровський М.

Представники відповідача - Яковець Євгеній Олександрович , який діє на підставі Ордеру серії СМ № НОМЕР_1 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 283 від 27.03.2009 року.

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування автомобіля. В обгрунтування позову посилаються на те, що відповідно до наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації від 19.01.2005 р. №6 та повідомлення від 21.01.2005 р., видано автомобіль марки «OPEL Vectra», кузов НОМЕР_2 , 1997 року виготовлення, як гуманітарну допомогу особі з інвалідністю внаслідок Великої Вітчизняної війни II групи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) з передачею права керування ОСОБА_1 .. На підставі розпорядження голови Сумської обласної державної адміністрації від 20.08.2012 р. № 333-ОД про зміни в структурі та чисельності окремих структурних підрозділів Сумської обласної державної адміністрації, Головне управління праці та соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації було перейменовано в Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (далі - Департамент). Листом управління праці та соціального захисту населення Роменської міської ради від 09.10.2014 р. № 3209/07 повідомлено Департамент, що ОСОБА_3 померла. Департаментом надіслано письмове повідомлення ОСОБА_1 , у якому роз`яснено положення Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999. Проте станом на 17.12.2019 року відповідачем не повернуто Департаменту автомобіль марки «OPEL Vectra», кузов НОМЕР_2 . Тому просять ухвали рішення на користь Департаменту, яким зобов`язати відповідача повернути вищевказаний автомобіль.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

13 січня 2020 року судом справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

26 березня 2020 року підготовче провадження закрито. Постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Від директора Департаменту до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Департаменту (а.с.45).

Представник відповідача Яковець Є. О. надав заяву про розгляд справи без його присутності та без присутності відповідача. У задоволенні позову просив відмовити, застосувавши позовну давність (а.с.57).

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності. В обгрунтування вказаної заяви посилається на те, що як вбачається з позовної заяви про смерть 29 травня 2014 року ОСОБА_3 позивач дізнався в жовтні 2014 року, а 13 жовтня 2014 року направив йому листа № 074-02/3993-п, яким повідомив положення Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999. Тому вважає, що позивач звернувся до суду за захистом свого права з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у позові (а.с.35).

Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Наказом Головного управління праці та соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації від 19.01.2005 р. №6 та повідомлення від 21.01.2005 р., видано автомобіль «Опель Вектра», 1997 року випуску, робочий об`єм двигуна 1598 см куб. інваліду Великої Вітчизняної війни 2 групи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) відповідно до пунктів 28,34 та 42 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями за наявності протипоказань на право водіння автомобілем, якщо керування ним буде здійснювати член сім`ї інваліда. ОСОБА_3 перебувала на обліку по забезпеченню соціальним автотранспортом з 28.10.2004 року. Черга № 653. Автомобіль визнаний гуманітарною допомогою відповідно протоколу засідання комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України № 26/ГД-10403 від 23.12.2004 року. Автомобіль видати з правом передачі керування ОСОБА_1 (а.с.5,6).

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради № 3209/07 від 09.10.2014 року інвалід 1 групи ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , була забезпечена у 2005 році автомобілем «Опель Вектра», як гуманітарна допомога, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 341 (а.с.4).

13.10.2014 року за № 0402/3993-п ОСОБА_1 . Департаментом направлено листа, у якому роз`яснено положення Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 щодо перереєстрації автомобіля після смерті інваліда ОСОБА_3 Департамент відправив ОСОБА_1 листа від 13.10.20144 року звичайною кореспонденцією без рекомендованого повідомлення (а.с.59).

З наведеного вбачається, що між сторонами склались правовідносини з приводу права власності на рухоме майно.

Норми права, застосовані судом.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів це забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

За змістом норми ч. 1 ст. 111 Закону України "Про гуманітарну допомогу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок забезпечення інвалідів автомобілями був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У п. 41 абзацах першому і другому цього Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

Відповідно до абзацу восьмого п. 41 Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім`ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абзацах третьому - шостому пункту 16 цього Порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України "Про гуманітарну допомогу", абзацу сьомого п. 41 зазначеного вище Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім`ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім`ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

За змістом ч. 3 ст. 11 Закону України "Про гуманітарну допомогу", абзацу десятого п. 41 вказаного Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі несплати членом сім`ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов`язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції після закінчення шестимісячного строку з дня смерті інваліда. Вилучення автомобіля здійснюється відповідно до абзацу п`ятнадцятого пункту 16 цього Порядку, у якому встановлено, що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

У ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Мотиви суду щодо позовних вимог.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Суду не надано доказів, що відповідач є членом сім`ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 особи з інвалідністю - ОСОБА_3 та має законні підстави для користування автомобілем. При цьому суд вважає доведеним той факт, що автомобіль знаходиться у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_1 , якому повідомлялося про необхідність його повернення Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації.

Отже, суд вважає, що відповідач без правових підстав утримує у себе автомобіль «Опель Вектра», 1997 року випуску, робочий об`єм двигуна 1598 см куб, наданий особі з інвалідністю внаслідок Великої Вітчизняної війни ІІ групи ОСОБА_3 у користування та перешкоджає його поверненню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеною у ним рішенні від 09 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства"(Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

17 жовтня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 362/44/17 зробила правовий висновок про те, що на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вони мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів. Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено що Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації про смерть 29 травня 2014 року ОСОБА_3 стало відомо в жовтні 2014 року, після чого 13 жовтня 2014 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа щодо повернення спірного автомобіля.

До суду позивач звернувся тільки 26 грудня 2019 року, тобто через п`ять років.

Будь-яких клопотань про поновлення строку позовної давності Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації не заявляв, підстав поважності пропуску цього строку судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки Департамент соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, то згідно з ч.4 ст.267 ЦК України це є підставою для відмови у позові.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому вимоги про відшкодування відповідачем судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, задоволенню не підлягають.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , про витребування автомобіля, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Роменський міськрайонний суд.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: Департамент соціального захисту населення Сумської обласної ради, місцезнаходження: 40000, Україна, Сумська область, м. Суми, пров. 9 Травня, 2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 .

Повне рішення складене 04 травня 2020 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова