ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4302/20 Справа № 199/6244/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав (а.с. 3-4).

В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю, яка її повністю утримує, батько матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивачка була змушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, не турбується про стан здоров`я доньки, не цікавиться її життям, тому позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з нього судові витрати.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 223-225).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального та процесуального права /а.с. 237-238/.

ОСОБА_2 не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог виходив з того, що дослідивши усі матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, що характеризується його винною поведінкою, не знайшов своє підтвердженні у суді, а також не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також суд вважає, що думка дитини, яка була заслухана судом, має непереконливий характер та містить неоднозначні мінливі висновки, які можуть бути наслідком бесід та особистої думки одного з батьків. У ході розгляду справи також встановлено, що батько бажає та має намір і можливість піклуватися про доньку, в міру своєї можливості відвідує її та надає матеріальну допомогу. Судом не встановлено відсутність інтересу відповідача до виховання дитини та участі у її житті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 02.04.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.08.2011 року, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №149 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.03.2008 року виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 400 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю, на теперішній час їх сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 10666 від 18.10.2017 року (а.с.10).

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2018 року з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП 58929375 станом на 01.07.2019 року заборгованість по аліментам становила 18 953,83 грн. (а.с.169).

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 15.07.2019 року ОСОБА_2 сплатив 14 000 грн. боргу по аліментам, та як пояснила у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , на день ухвалення рішення заборгованості по аліментах відповідач не має.

Згідно з відповіддю КЗО «Середня загальноосвітня школа №69» Дніпровської міської ради мати ОСОБА_1 приймає активну участь у житті класу та школи, відвідує батьківські збори та здійснює благодійні внески у класі. Батька ОСОБА_2 за період навчання дитини у школі класний керівник не бачила, успішністю дитини він не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с.72).

Згідно відповіді на адвокатський запит GALAXY FASHION ACADEMY за навчання ОСОБА_3 у даній модельній школі кошти сплачує мати ОСОБА_1 (а.с.70).

Батько ОСОБА_2 надавав згоду на видачу малолітній дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту громадянина України для дії за кордоном, виготовлення візи для виїзду за кордон та неодноразово надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, що підтверджується копіями нотаріально посвідчених заяв від 04.08.2016 року (а.с.97), 22.12.2016 року (а.с.98), 06.02.2017 року (а.с.99), 30.05.2018 року (а.с.100), 16.10.2018 року (а.с.101), 10.08.2018 року (а.с.102).

Також батько неодноразово перераховував кошти на картку дитини на її утримання, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.103).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1982 року народження, відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » комісія з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 є недоцільним та таким, що не є виправданим інтересам дитини (а.с.114-117).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально та приймають участь у вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позову, оскільки факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, що характеризується його винною поведінкою, не знайшов своє підтвердженні у суді, а також не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, батько бажає та має намір і можливість піклуватися про доньку, в міру своєї можливості відвідує її та надає матеріальну допомогу.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду, що врахування думка дитини, яка була заслухана судом можуть бути наслідком бесід та особистої думки одного з батьків.

Доводи скарги стосовно того, що суд не дав оцінку тому що дозволи виїзду дитини за кордон надавались відповідачем не за особистим волевиявленням відповідача, а під тиском позивача та за її рахунок, колегією суддів відхиляються, оскільки не підтверджуються будь-якими доказами, крім пояснень викладених в скарзі.

Доводи скарги, що дії відповідача щодо перерахування коштів викликані заходами примусового впливу через подання позовів до суду про стягнення аліментів та про позбавлення його батьківських прав, а не через його самостійне бажання колегією суддів не беруться до уваги, оскільки є припущеннями заявника.

Доводи скарги стосовно того, що відсутні підтвердження сплати боргу на утримання доньки за минулий час, колегія суддів не бере до уваги, оскільки заявником не надано доказів щодо наявності у відповідача заборгованості за минулі роки.

Доводи скарги щодо необгрунтованості висновку органу опіки та піклування колегією суддів відхиляються, оскільки зводяться до переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи скарги щодо висловленої дитиною думки колегією суддів не беруться до уваги, оскільки можуть бути наслідком бесід та особистої думки позивача.

Доводи скарги, що інтерес у відповідача до доньки був викликаний не за його самостійним бажанням, а через примусовий характер шляхом подання позовів до суду про стягнення аліментів та про позбавлення його батьківських прав, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки є припущеннями заявника.

Доводи скарги стосовно того, що судом не було враховано покази свідків зі сторони позивача стосовно того, що відповідач відвідував доньку у стані алкогольного сп`яніння, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами, крім того, їх покази не підтверджуються будь-якими доказами, крім їх пояснень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистого тлумачення норм матеріального права, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров