Справа №2-6316/10
Провадження № 6/522/415/20
У Х В А Л А

05 травня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Бойко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 04.05.2020 року надійшло подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно якого просив вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме земельну ділянку площею 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання вказано, що в провадженні Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ПМУМЮ (м.Одеса) перебуває виконавче провадження ВП №59360793 з примусового виконання виконавчого листа №2-6316/10 від 04.11.2010 року, виданий Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № МL-500/113/2008 від 13.08.2008 року на загальну суму 1 029 450,55 грн. У добровільному порядку боржник н виконує рішення суду та відповідні постанови державного виконавця. Відповідно до Договору іпотеки від 13.08.2008 року забезпечення зобов`язань перед ПАТ «ОТП Банк» виступає нерухоме майно, а саме земельна ділянка площею 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вищевказана земельна ділянка боржнику на належить.

Суддя отримав подання разом з матеріалами справи 05.05.2020 року.

Статтею 440 КПК України врегульовано питання звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Подання державного виконавця відповідно до вимог ч. 11 ст. 440 ЦПК України розглядається негайно без повідомлення сторін. Державний виконавець в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали подання, перевіривши їх доказами, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-6316/10 від 18.10.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 1 027 630, 55 грн. та стягнуто судові витрати у розмірі 1820 грн.

На виконання вимог рішення суду, Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.

З приводу виконання виконавчого листа №2-6316/10 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №59360793, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2019 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 14.08.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №13394 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., 14.08.2008 року ОСОБА_1 купила, а ОСОБА_3 продав земельну ділянку 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вбачається, що власником земельної ділянки є ОСОБА_1 .

З Державного акта на право власності на земельну ділянку від 03.07.2007 року вбачається, що право власності зареєстроване за попереднім власником ОСОБА_3 .

Статтею 316 ЦК України закріплено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином право власності на земельну ділянку, що є нерухомим майном, виникає з моменту державної реєстрації права власності.

Тобто, фактично ОСОБА_1 не набула права власності на земельну ділянку, оскільки не зареєструвала право власності на неї.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власника земельної ділянки не вказано.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами., прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частиною 3 ст.50 Закон України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч. 4 Закон України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

З вищевикладеного вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., є ОСОБА_3 .

Державний виконавець просить вирішити питання щодо звернення стягнення на земельну ділянку площею 00,150 гектара, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином в ході розгляду справи встановлено, що земельна ділянка як нерухомість зареєстрована належним чином, проте її власником не є ОСОБА_1 .

За змістом ч.10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З положень ст. 440 ЦПК України вбачається, що можливо звернути стягнення на нерухоме майно, яке не зареєстроване взагалі, а не як в даному випадку зареєстроване за іншою особою, а саме за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, зважаючи, що земельна ділянка зареєстрована у встановленому законом порядку, суд відмовляє у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 1, 4, 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 76, 81, 258, 260, 354, 440 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, але не менше ніж строк дії карантину в Україні.

Суддя В.Я.Бондар