Постанова

Іменем України

07 травня 2020 року

м. Київ

справа № 761/16712/17

провадження № 61-46768св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Головачова Я. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»), в якому просила зобов`язати відповідача виплатити їй пенсійний банківський вклад з пенсійного депозитного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого відповідно до договору банківського вкладу від 07 липня 2009 року № 617/005, та нараховані на пенсійний вклад проценти в розмірі 50 000,00 грн.

Позов обгрунтований тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір № 617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень у системі недержавного пенсійного забезпечення), згідно з умовами якого банк нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на її пенсійний депозитний рахунок для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно з пунктом 6.1 договору передбачено, що вона має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення нею пенсійного віку відповідно до законодавства, що регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки законодавство не визначає поняття«пенсійний вік», а конкретний термін і конкретна подія отримання банківського вкладу договором не встановлені, тому згідно з пунктом 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту) банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. Просила зобов`язати відповідача виплатити їй пенсійний банківський вклад з пенсійного депозитного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого відповідно до договору № 617/005 банківського вкладу від 07 липня 2009 року, та нараховані на пенсійний вклад проценти в розмірі 50 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва, від 05 лютого 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження настання випадків передбачених пунктами 6.1 та 6.3 договору позивач не надала і її посилання на наявність в неї права отримати пенсійний вклад до досягнення нею 60-ти років є безпідставними, оскільки укладеним між сторонами договором і Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок, умови та підставі здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу, отже, позовні вимоги є необґрунтованими

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року залишено без змін.

Залишивши рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд повно і всебічно з`ясував усі обставини справи, надав належну правову оцінку доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення, просив їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

01 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 13 квітня 2020 року № 992/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), та рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.

Усупереч статті 131-2 Конституції України, частини другої статті 60 ЦПК України суд апеляційної інстанції у судовому засіданні 19 вересня 2018 року відмовив представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 представляти її інтереси, не зазначивши про факт відмови та підстави такої відмови у постанові. Неправомірно відмовивши представнику представляти інтереси позивача в суді апеляційної інстанції, суд не повідомив її як сторону у справі про цю подію, не запропонував їй самостійно брати участь у судовому засіданні, не відклав судове засідання на іншу дату, а розглянув справу за її відсутності, позбавивши права на захист своїх інтересів, чим порушив статтю 2, частину п`яту статті 4, статтю 12 ЦПК України.

Суди не дослідили лист банку від 22 грудня 2017 року № 11-4093, згідно з яким відповідач виплачував пенсійні банківські вклади учасникам недержавного пенсійного забезпечення до досягнення ними пенсійного віку та без виконання умов, передбачених договорами та внутрішнім положенням.

Суди не звернули уваги про порушення банком умов публічного договору про виплату банківскього вкладу.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу банк просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що07 липня 2009 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», укладено договір № 617/005 банківського вкладу (далі - договір) (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення).

Відповідно до пункту 1.1 договору для накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії банк відкриває учаснику пенсійний депозитний рахунок № НОМЕР_1 , а також рахунок для нарахування процентів № 17.

Згідно з пунктом 1.2 договору, вкладник (відповідач) нараховує щомісячні пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок учасника (позивачки) в банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 договору учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення ним пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Підставами для отримання пенсійних заощаджень у інших випадках, ніж це передбачено пунктом 6.1 договору, є: визнання учасника інвалідом; медично підтверджений критичний стан здоров`я учасника (онкозахворювання, інсульт тощо); виїзд учасника на постійне місце проживання за межі України; смерть учасника.

Згідно з пунктом 6.2 договору пенсійні заощадження виплачуються банком з дня настання підстави для отримання пенсійного забезпечення та отримання від учасника письмової заяви.

28 квітня 2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату їй пенсійного банківського вкладу з пенсійного депозитного рахунку, відкритого відповідно до укладеного сторонами договору, та нараховані проценти. Листом від 18 травня 2017 року за вих. №11.3-1201 відповідач повідомив позивача про те, що грошові кошти з банківського вкладу будуть їй виплачені при настанні випадків, передбачених пунктами 6.1, 6.2 та 6.3 договору та надання нею до банку письмової заяви згідно з умовами договору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» від 09 липня 2003 року № 1057-IV (далі - Закон № 1057-IV) система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов`язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат.

Відповідно до статті 61 Закону № 1057-IV підстави для здійснення пенсійних виплат пенсійними фондами, однією із яких є досягнення учасником фонду пенсійного віку, визначеного відповідно до цього Закону.

Пенсійний вік, після досягнення якого учасник фонду має право на отримання пенсійної виплати, визначається за заявою учасника фонду, форма якої встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, крім випадків, коли пенсійний вік визначається пенсійним контрактом відповідно до закону, що встановлює обов`язковість відрахувань на недержавне пенсійне забезпечення для окремих категорій громадян (частина друга статті 61 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З огляду на умови укладеного між сторонами договору, зокрема пункт 6.1, згідно з яким учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення пенсійного віку відповідно до законодавства, що регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також враховуючи, що договором і Законом № 1057-IVвизначено порядок, умови та підстави здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу, доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.

Отже, суди дійшли обгрунтованого висновку, що позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження виконання нею передбачених договором та законом умов для отримання відповідних виплат, а банк, у порушення договору та закону, не здійснив таких виплат.

Доводи касаційної скарги про неправильність застосування судами норм матеріального права ґрунтуються на довільному трактуванні наведених вище норм та умов, укладеного між сторонами договору, та спростовуються змістом договору, який суд правильно витлумачили.

Доводи касаційної скарги про недослідження судами доказу того, що відповідач виплачував пенсійні банківські вклади учасникам недержавного пенсійного забезпечення до досягення ними пенсійного віку та без виконання умов, передбачених договорами та внутрішніми положеннями банку, є необгрунтованими. Суди врахували предмет та підстави позову, як наслідок встановили, що позивач не довела належними і допустимими доказами, що правовідносинами між банком та іншими учасниками договорів у системі недержавного пенсійного забезпечення порушують права позивача як учасника недержавного пенсійного забезпечення.

Доводи касаційної скарги щодо представництва є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з матеріалами справи ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 травня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої представником на підставі довіреності Лисяним В. В., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» про стягнення банківського вкладу закрито. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга підписана і подана представником ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 , документи на підтвердження, що представник є адвокатом, суду не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з статтею 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)": представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)"(30 вересня 2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Оскільки провадження у цій справі розпочато у травні 2017 року, відповідно представництво у суді апеляційної інстанції здійснюється виключно адвокатом.

Згідно з матеріалами справи ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 травня 2018 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, оскільки він не є адвокатом.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не оскаржували до суду касаційної інстанції ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 травня 2018 року.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Відповідно до статті 15 ЦПК України вона мала право на правничу допомогу, проте це право не реалізувала.

Посилання в касаційній скарзі, що судом апеляційної інстанції не запропоновано позивачу самостійно брати участь у судовому засіданні у зв`язку з відмовою представнику брати участь у судовому засіданні не є підставою для скасування судового рішення, оскільки позивач не виклала такі аргументи, які б давали підстави суду касаційної інстанції дійти висновку, що наслідком участі позивача чи її представника у судовому засіданні в апеляційній інстанції було ухвалення протилежного судового рішення у справі.

Верховний Суд зауважує, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопложних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правомірного висновку суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд взяв до уваги практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10 вересня 2018 року, справа № 752/3690/16, провадження № 61-29307св 18, від 06 вересня 2018 року, справа № 761/16762/17, провадження № 61-30746св 18.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко