233 № 233/5695/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
29 квітня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Кредитна спілка «Українська кредитна спілка», про відшкодування шкоди за кредитним договором в порядку регресу,-
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника не повідомила, письмових пояснень щодо позову та клопотання про розгляд справи за відсутності її представника не надала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 08.01.2019 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Згідно із п.3.4 договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється в національній валюті за фактичну кількість днів в періоді (28-29-30-31/365-366). Нарахування процентів за договорами кредиту відбувається за кожний фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту (дати списання з розрахунку кредитодавця), а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Для цілей розрахунку процентів за кредитом використовується календарний рік.
Відповідно до п. 3.6 договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
- 2407,84 грн. - заборгованість за кредитом;
- 7880,18 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог за вищенаведеним розрахунком заборгованості, суд виходить з того, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 2407,84 грн. Проте суд дійшов висновок про необґрунтованість розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналізуючи вказані норми права Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 5017/1987/2012 виклав наступний правовий висновок.
У постанові від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Судом встановлено, що п.1.2 кредитного договору передбачено, що проценти є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту, зазначену в п.1.1. Пунктом 3.6 договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця.
З наведених умов кредитного договору випливає, що в межах строку кредитування правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовано положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Разом з тим, після закінчення строку кредитування, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, правовідносини трансформуються в охоронні та підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 625 ЦК України як наслідки прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином, після строку кредитування проценти можуть бути нараховані, якщо позичальник не повернув залишок позики, а продовжив нею користуватися.
При чому з наведених умов кредитного договору випливає, що сторони погодили наслідки прострочення грошового зобов`язання, а саме: відповідно до п. 3.6 договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця.
Оскільки судом встановлено, що після закінчення строку кредитування, яке припадало на 26 листопада 2015 року, позика в розмірі 2407,84 грн. не була повернута позичальником, суд дійшов висновку про те, що позикодавець мав право відповідно до умов договору нараховувати на вказані кошти проценти в розмірі 28,8 % річних за весь час фактичного користування ними.
Отже, суд дійшов висновку, що кредитною спілкою обґрунтовано було нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 10.01.2015 року по 26 листопада 2015 року включно, що відповідає 321 дню, на первісну суму кредиту, наданого відповідно п.1.1, зафіксованого на дату видачі кредиту, - 6000,00 грн, в розмірі 1518,33 грн (6000 * 28,8 / 100 / 365 = 4,73 грн - щоденний процент; 4,73 (грн) * 321 (день) = 1518,33 (грн).
Разом з тим, заборгованість за процентами за користування кредитом після строку кредитування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 27.11.2015 року по 02.08.2019 року, що відповідає 1345 дням, має бути нарахована на прострочене тіло кредиту, яке станом на 27.11.2015 року дорівнювало 2407,84 грн. А отже отримуємо такий розрахунок 2407,84 * 28,8 / 100 / 365 * 1345 = 2555,34 (грн).
А у підсумку розмір заборгованості за процентами за період з 10.01.2015 року по 02.08.2019 року дорівнює 4073,67 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
Відповідно до ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
В контексті норм, закріплених ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Враховуючи наведене, позивач має право на відшкодування в порядку регресу сум виплаченого страхового відшкодування.
Оскільки судом встановлено, що позикодавцем було необґрунтовано нараховані проценти в розмірі 3806,51 грн (7880,18 - 4073,67 = 3806,51), вони не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1210,24 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Кредитна спілка «Українська кредитна спілка», про відшкодування шкоди за кредитним договором в порядку регресу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1210 (однієї тисячі двохсот десяти) гривень 24 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя