Справа № 562/1122/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді Чорного І.А., за участю секретаря судового засідання Карпінчук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів подання головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової Анни Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

До Здолбунівського районного суду Рівненської області надійшло подання головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової Анни Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-4446/2010 виданого 13.05.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором від 28.08.2007 року №411 в розмірі 7741,61 дол. США, що згідно розпорядження НБУ від 08.02.20010 року становить 61935,98 грн., держмита в розмірі 619,36 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ, виконавчого листа №562/965/15-ц від 22.09.2015 року виданого Здолбунівським районним судом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння з адресою АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Державний ощадний банк України», постанови №51025080 від 26.06.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 300771,00 грн. на користь Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

В обгрунтування подання головний державний виконавець покликається на те, що на його виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №60060929 з примусового виконання виконавчого листа №2-4446/2010 виданого 13.05.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області, виконавчого листа №562/965/15-ц, виданого 22.09.2015 року Здолбунівським районним судом Рівненської області та постанови №51025080 виданої 26.06.2019 року Здолбунівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області. 25.08.2015 року, 19.04.2019 року та 06.08.2019 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано.

Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів та керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження"», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України"» головний державний виконавець просить подання задовольнити.

В судове засідання головний державний виконавець Здолбунівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірова А.О. не з`явилася, у прохальній частині подання просила розглянути дане подання без її участі.

ОСОБА_1 та інші заінтересовані особи по справі відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 вказаного Закону України встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Оскільки, відповідно до положень статті 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Здолбунівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться зведене виконавче провадження № 60060929 з примусового виконання виконавчого листа №2-4446/2010 виданого 13.05.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором від 28.08.2007 року №411 в розмірі 7741,61 дол. США, що згідно розпорядження НБУ від 08.02.20010 року становить 61935,98 грн., держмита в розмірі 619,36 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ, виконавчого листа №562/965/15-ц від 22.09.2015 року виданого Здолбунівським районним судом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння з адресою АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Державний ощадний банк України», постанови №51025080 від 26.06.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 300771,00 грн. на користь Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Бернацькою Надією Петрівною від 25.08.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4446/2010 виданого 13.05.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором від 28.08.2007 року №411 в розмірі 7741,61 дол. США, що згідно розпорядження НБУ від 08.02.20010 року становить 61935,98 грн., держмита в розмірі 619,36 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ.

Постановою головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Владіміровою Анною Олександрівною від 19.04.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №562/965/15-ц від 22.09.2015 року виданого Здолбунівським районним судом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння з адресою АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Державний ощадний банк України».

Постановою заступника начальника відділу Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Журавського Назара Миколайовича від 06.08.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови №51025080 від 26.06.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 300771,00 грн. на користь Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Даними постановами від 19.04.2019 року та від 06.08.2019 року зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, будь-яких даних про те, що вказані постанови на виконання вимог абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» направлялися боржнику рекомендованим поштовим відправленням матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з даним поданням, головний державний виконавець Владімірова А.О. вказувала на те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, оскільки не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належних йому доходів та майна, на виклик виконавця не з`явився.

Разом з тим, під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених законом, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відсутність у ОСОБА_1 доходу та майна не свідчать про ухилення останньою від виконання обов`язку, покладеного на нього судовим рішенням.

Крім того, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии"» § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою « ОСОБА_3 Конт, ОСОБА_4 і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, головний державний виконавець направила до суду подання, без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження, щодо направлення останньому виклику до державного виконавця та отримання останнім виклику державного виконавця та ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань.

Неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання можуть бути однією з підстав для відмови у задоволенні подання.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_1 , які свідчать про ухилення від виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області, а також враховуючи, що додані до подання матеріали не підтверджують факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 таким, що свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є передчасним та на даний час таке обмеження призведе до порушення права боржника вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави.

Керуючись ст.ст. 12, 260, 261, 268, 441 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Владімірової Анни Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області.

Суддя І.А. Чорний