Провадження № 2/742/706/20
Єдиний унікальний № 742/1003/20
07 травня 2020 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді Павлов В.Г.,
при секретарі Євтушенко О.М.,
ВСТАНОВИВ:
17.04.2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 52 123 грн. 87 коп.
Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 10.04.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
Банк свої зобов`язання виконав повністю, проте позичальник належним чином не виконує умов вищевказаного кредитного договору, в зв`язку з чим, станом на 17.03.2020 року, перед банком виникла заборгованість в розмірі 52 123 грн. 87 коп.
Дана обставина й зумовила позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Дій, визначених ст.178, ч.7 ст.279 ЦПК України сторонами не вчинено.
Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач в судове засідання також не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання, з огляду на ст.128 ЦПК України, був повідомлений належним чином,про належний виклик свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулося на адресу суду з відміткою про вручення.
У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи 10.04.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Пам`яткою клієнта», "Умовами та правилами надання банківських послуг", та "Тарифами" становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг /а.с.20,21-22, 23-54/.
Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимог законодавства. Крім того, згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідач, з огляду на положення ч.1 ст.612 ЦК України, станом на 17.03.2020 року порушив умови договору від 10.04.2013 року, належним чином не виконавши взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи і правильність нарахування якого сторонами не оспорюється /а.с.7-18 /.
Протягом розгляду цивільної справи відповідач ОСОБА_1 , з огляду на вимоги ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Разом з тим, в задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів, зокрема 500 грн. (фіксована частина) та 2458 грн. 28 коп. (процентна складова), суд вважає за необхідне відмовити.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Отже, зі змісту п.1.1.5.25 та п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.
У зв`язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15.
Враховуючи вище викладене, та з урахуванням того, що за приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд, приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а саме:
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, згідно платіжного доручення №BOJ67B2WVW від 07.04.2020 року (а.с.1) позивачем було сплачено 2102 грн. 00 к. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача /а.с.1/.
По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 52 123 грн. 87 коп. (п`ятдесят дві тисячі сто двадцять три гривні 87 копійок), що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 49 165 грн. 59 коп. (сорок дев`ять тисяч сто шістдесят п`ять гривень 59 копійок), що становить 94 %.
В зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1975 грн. 88 коп. (тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 88 копійки) (2102 х 94 /100 = 1975 грн. 88 коп.) судового збору.
Керуючись ст.ст.4,12-13,19,81,141,247,258,259,265,268,273,280,288,354,355 ЦПК України, ст.ст.525,526,530,533,543,611,625,1050,1054 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.Г.Павлов