07.05.2020 Єдиний унікальний № 280/1384/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2020 року м. Миронівка

ЄУН 280/1384/18

Провадження № 2/371/42/20

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сахненко О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 12 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_2 незаконно заволодів автомобілем марки «CHEVROLET Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , який належав йому. Згодом транспортний засіб був проданий третім особам, які не були обізнані про факт незаконного походження майна. Такими діями йому спричинено шкоду в сумі 102869 гривень 91 копійку.

У позові зазначив, що вказані факти підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 0000109, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 січня 2013 року за ст. 190 ч. 2 КК України.

1 лютого 2018 року відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити йому грошові кошти у сумі 107000 гривень впродовж двадцяти місяців, у строк до 1 грудня 2020 року. За результатами домовленості відповідачем складено розписку від 1 лютого 2018 року.

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак на його звернення відповідач не відреагував, з моменту написання розписки не вчинив жодних дій щодо повернення боргу.

Вважає суму коштів, якою заволодів відповідач, позикою.

Посилаючись на ті обставини, що невиконання позичальником зобов'язань за договором позики є підставою для стягнення з нього суми боргу, просив стягнути з відповідача в судовому порядку за розпискою від 1 лютого 2018 року 107000 гривень та понесені судові витрати.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 4 квітня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

5 квітня 2019 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання.

20 квітня 2019 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Відповідач відзиву на позов не подав.

22 січня 2020 року до суду електронною поштою надійшла заява адвоката Маліцької І.О. За змістом заяви відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги визнає. Просила врахувати таку його позицію при ухваленні судового рішення.

Заява судом не можу бути взята до уваги при розгляді справи, оскільки до поданої адвокатом заяви не додані докази його повноважень як представника відповідача.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі фактичні обставини.

1 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_2 склав розписку, за змістом якої він, як громадянин, проживаючий у АДРЕСА_1 , зобов`язався сплатити грошові кошти у сумі 107000 гривень впродовж двадцяти місяців ОСОБА_1 , проживаючому у АДРЕСА_2 .

Розписка містить дату, до якої мають бути сплачені кошти. Такою датою зазначено 1 жовтня 2020 року.

Розписка містить підпис відповідача та підпис позивача, який вказав, що згоден з її змістом.

Такі обставини підтверджені розпискою від 1 лютого 2018 року (а.с.4).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року.

З огляду на положення ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, суд дійшов висновку про відсутність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики.

Складена відповідачем розписка про зобов`язання сплатити певну суму коштів не є документом, який видано боржником кредитору за договором позики після отримання коштів. Розписка не підтверджує факт отримання боржником від кредитора грошової суми. Зі змісту розписки не вбачається, що відбулася передача коштів в сумі 107000 гривень від позичальника до позикодавця.

Факт передачі коштів не доводився позивачем, у змісті позовної заяаи він зазначає, що відповідач має сплатити кошти за іншими зобов`язаннями.

З огляду на викладене, складена відповідачем розписка не може бути розцінена судом як борговий документ, що підтверджує укладання договору позики.

Факт незаконного заволодіння відповідачем 12 жовтня 2012 року належним позивачу автомобілем марки «CHEVROLET Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , та факт наявності кримінального провадження № 0000109, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 січня 2013 року за ст. 190 ч. 2 КК України, у якому проводиться досудове розслідування такого факту, не підтверджені доказами та не мають правового значення при вирішенні заявлених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що при розгляді справи не знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову.

Позивач не довів, що відповідач отримував від нього грошові кошти як позику за умови їх повернення.

В разі доведення вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, на яке вказує позивач, як потерпілий у кримінальному провадженні, він наділений правами, встановленими ст. 55 КПК України, в тому числі, правом на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми судового збору позивачу.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 28 березня 2011 року, адреса зареєстрованого місця проживання : квартира під номером АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 7 травня 2020 року.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук