Справа № 183/557/20
№ 2-з/183/33/20

У Х В А Л А
05 травня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування, виконавчий комітет Піщанської сільської ради про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Перещепинської міської об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання дитини,-
31 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування, виконавчий комітет Піщанської сільської ради, в якому просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року по справі було відкрито провадження.
16 березня 2020 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Перещепинської міської об`єднаної територіальної громади, в якому вона просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 17 березня 2020 року зазначені позови об`єднані в одне провадження.
30 квітня 2020 року канцелярією суду зареєстрована заява позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій остання просить вжити заходи забезпечення позову до ухвалення судового рішення шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : щотижня у будні дні: з 10.00 години кожного вівторка до 10.00 години кожної суботи; щомісячно у вихідні дні: з 10.00 години кожної першої суботи до 20.00 години кожної першої неділі та з 10.00 години кожної третьої суботи до 20.00 години кожної третьої неділі та, коли випадає, з 0-00 годин кожної п`ятої суботи до 20.00 години кожної п`ятої неділі, та зобов`язати батька ОСОБА_2 передавати малолітню дитину матері, за місцем її проживання згідно визначеного часу спілкування.
Так, в обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначає, що з 03.09.2015 року по 21.08.2019 року перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбних відносин у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені ще в середині листопада 2018 року, з того часу вона з малолітнім сином стали проживати окремо від батька дитини.
З березня по грудень 2019 року ОСОБА_1 та дитина проживали за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується відповідним довідками та актом. 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 потрапила до лікарні у зв`язку із передчасними пологами та попросила ОСОБА_2 забрати сина на вихідні. 06 грудня 2019 року, виписавшись з лікарні, вона поїхала забирати сина, проте батько дитини повідомив, що з цього часу дитина буде проживати разом із ним, і що взагалі він позбавить матір батьківських прав. ІНФОРМАЦІЯ_5 новонароджена дитина ОСОБА_4 помер.
Після протиправної зміни місця проживання дитини, ОСОБА_1 відразу звернулася до Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, Служби у справах дітей Новомосковської РДА, органу опіки та піклування виконкому Перещепинської міської ради з відповідними заявами про повернення дитини. Лише з часом ОСОБА_2 дозволив матері раз на тиждень зустрічатися з сином за місцем свого проживання і тільки в його присутності чи присутності його батьків. На даний час дитині три роки і вона потребує постійної материнської любові та турботи, оскільки у такому віці мати приділяє більше догляду за дитиною, здоровому її харчуванню, гігієні та вихованні, тим більше, що зміна місця проживання дитини, її життєвого режиму та розлучення із матір`ю вже призвело до негативних психологічних наслідків для дитини.
За таких обставин, посилаючись на п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України ОСОБА_1 наполягає на задоволенні даної заяви, оскільки не забезпечення позову призведе до негативних наслідків, оскільки весь час розгляду судом даної справи, дитина буде обмежена у спілкуванні, вихованні та піклування матері, а також дитина може втратити емоційний і духовних контакт з нею. Крім того, без забезпечення позову в даній справі, суд фактично визначить місце проживання дитини разом із батьком, що є очевидним порушенням рівності прав матері та батька щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Суд, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
У відповідності до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Крім того, слід звернути увагу заявника на наступне.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 43, 49 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.
При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню (ст. 175 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої цієї процесуальної норми позивач зобов`язаний викласти в позовній заяві обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.
Аналогічні положення містяться й у роз`ясненнях, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду". Крім того, у цьому пункті названої постанови Пленуму ВСУ зазначено, що предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, а підставу позову - це те, чим він обґрунтовує свої вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи між батьками існує спір з приводу місця проживання дитини.
Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову фактично містить вимогу позовного характеру щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення та визначення порядку зустрічей з дитиною, а з огляду на предмет а підстави позову, суд у даному випадку позбавлений можливості з`ясовувати причини та необхідності застосування обраного виду забезпечення позову.
Крім того, суду не надано належних доказів того, що в результаті невжиття такого виду забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а відтак заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150,153,260,353 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її проголошення. Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Суддя О.В. Сорока.