Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/496/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29.04.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Кашуба А.В.

за участю секретаря судових засідань Чернянчук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь із відповідача на утримання дитини, оскільки витрати на утримання дитини значно зросли.

Судовий розгляд справи проведено без участі позивачки на підставі її заяви про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився. Відзиву не подав.

У зв`язку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач проти розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не заперечив.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 264 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити чи відмовити; чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд встановив, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.04.2014 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх спільної дитини у розмірі 500 грн щомісячно.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19.07.2017 року розмір стягуваних аліментів було збільшено до 1000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати подачі позову 28.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд погоджується із тим, що із 2017 року грошові витрати на утримання дитини значно зросли. Дитина проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі, остання займається її вихованням, забезпечує її зростання.

За твердженням позивачки, крім сплати аліментів відповідач не бере участі у житті, вихованні дитини, не займається її розвитком та забезпеченням побутових умов. Відповідач не має інших утриманців, офіційно не працевлаштований, однак займається пасажирськими перевезеннями по Угорській республіці, тобто має неофіційний нефіксований заробіток.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом.

Суд вважає, що аліменти, які стягуються із відповідача на утримання його дитини, не забезпечують належного рівня її життя, а саме: необхідного харчування, витрат, пов`язаних із навчанням та дозвіллям, медичного догляду, забезпечення одягом, тощо.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір прожиткового мінімуму згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 пo 30 червня 2020 року встановлено на рівні 2218 грн. З 01 липня пo 30 листопада такий буде становити 2318 грн., з 01 грудня - 2395 грн. Запитуваний позивачкою щомісячний розмір аліментів більш ніж вдвічі перевищує цю суму.

Аліменти в розмірі прожиткового мінімуму може бути присуджено судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таку умову встановлено статтею 182 СК України.

Позивачка не надала суду жодних доказів, що б містили інформацію про розмір щомісячного заробітку платника аліментів для оцінки достатності заробітку платника аліментів. У зв`язку із цим достатніх правових підстав для присудження судом аліментів у розмірі, який просить позивачка, у суду немає.

Крім того, крім підтвердженої довідкою, виданою директором дитячої школи мистецтв (а.с.11) обставини існування витрат на навчання дитини в класі хореографії, інших підтверджених доказами обставин, що б свідчили про збільшення витрат на утримання дитини позивачем не наведено.

Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків та опікунів щодо виховання та утримання дітей, стан здоров`я дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, вимог ст..182 СК України, розмір стягуваних аліментів може бути збільшено до 1500 грн.

Згідно з ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачка судовий збір в розмірі 840,80 грн під час подачі позовної заяви не сплачувала, його слід стягнути з відповідача на користь держави. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI.

Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак, приймаючи до уваги те, що аліменти були вже присудженні рішенням Виноградівського районного суду, а предметом судового розгляду є зміна розміру аліментів, то в даному випадку змінений розмір аліментів повинен стягуватись від дня набрання чинності рішенням суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, п.15.5 п.15 ч.1 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1500 грн (одна тисяча п"ятсот гривень) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба