Справа 408/117/20-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року Біловодський районний суд Луганської області, в складі:

головуючого-судді: Булгакової Г.В.

при секретарі: Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодську, Луганської області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та проїзд через лінію зіткнення неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з уточненою позовною заявою до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та проїзд через лінію зіткнення неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на наступне.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з позивачем. 19 червня 2007 року шлюб між ними було розірвано. З часу припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від виховання дитини. З часу окупації частини території Луганської області відповідач залишився мешкати на тій території, листування з окупованими територіями відсутнє, органи державної влади України на тій території не здійснюють свої повноваження. Єдиний зв`язок, який був з відповідачем це був мобільний зв`язок, але відповідач змінив номер, і можливість спілкування зникнула. Виїхати до нього вона боїться, він вживає алкогольні напої та є агресивний у такому стані. Тому можливість отримати у відповідача відповідну згоду відсутня.

З метою відпочинку дитини за кордоном у Туреччині, Єгипті, Об`єднаних Арабських Еміратах за путівками вона повинна отримати дитині паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Для цього позивач повинна перетнути лінію розмежування з дитиною та повернутися додому без згоди батька з неповнолітньою дитиною не зможе. Відпочинок позивач планує здійснювати в літній час.

На підставі викладеного просить суд надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді з України громадянці України, яка не досягла 16-річного віку, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Панченкове м. Свердловська Луганської області, до країн: Туреччини, Арабської республіки Єгипет, Об`єднаних Арабських Еміратів, з 01 травня 2020 року по 16 червня 2021 року , та перетин лінії зіткнення з окупованими територіями Донецької та Луганської областей в супроводі її матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Жданівка Донецької області, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 лютого 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до досягнення дитиною 16-річного віку.

Позивач у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву в якій просить суд розглянути справу за його відсутності та наполягає на позовних вимогах.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом повідомлення на офіційному сайті Біловодського районного суду Луганської області. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 від 27 лютого 2006 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2004 року /а.с.11/, який 19 червня 2007 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2007 року /а.с.12/.

Згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 від 10 лютого 2010 року, ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_5 /а.с.13/, даний шлюб було розірвано 13 листопада 2012 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 /а.с.14/.

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_5 від 27 лютого 2006 року, батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений відповідач по справі, а матір`ю - позивач /а.с.09/.

Паспорт позивача свідчить про те, що вона зареєстрована у м. Хрестівка ( колишня назва Кіровське) Донецької області, в квартирі АДРЕСА_1 /а.с.06/.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VII було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

До цих територій належить м. Хрестівка ( колишня назва Кіровське), в якому проживає позивач.

При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.

За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації, суд вважає, що надання дозволу позивачу на вивіз дитини за межі України та перетину лінії зіткнення з окупованими територіями Донецької та Луганської областей без дозволу її батька права відповідача відносно дитини не порушить та буде таким, що відповідає інтересам дитини, що є підставою для задоволення даного позову в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_6 , до ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_7 , про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон та проїзд через лінію зіткнення неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на періодичний тимчасовий перетин державного кордону при виїзді з України громадянці України, яка не досягла 16-річного віку, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Панченкове м. Свердловська Луганської області, до країн: Туреччини, Арабської республіки Єгипет, Об`єднаних Арабських Еміратів, з 01 травня 2020 року по 16 червня 2021 року , та перетин лінії зіткнення з окупованими територіями Донецької та Луганської областей в супроводі її матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Жданівка Донецької області, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дати набрання рішенням суду законної сили ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто до досягнення дитиною 16-річного віку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема на апеляційне оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

Суддя Г. В. Булгакова