Справа №485/571/20
Провадження № 2-з/485/4/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м.Снігурівка

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області Квєтка І.А., ознайомившись з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Снігурівська міська рада Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення твердих меж земельної ділянки,

встановив:

06 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника за довіреністю ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом встановлення (відновлення) твердих меж між земельними ділянками в натурі на місцевості за адресами: АДРЕСА_2 , посилаючись на неможливість вирішення спору у добровільному порядку.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову шляхом заборони Снігурівській міській раді Миколаївської області надавати дозволи на розроблення технічної документації та на її затвердження стосовно відновлення меж земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_2 , до набрання законної сили рішенням суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2020 року заяву передано у провадження судді Квєтка І.А.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, останню за позивача підписано представником ОСОБА_3 на підставі, посвідченої в.о. старости Василівського старостинського округу Снігурівської об`єднаної територіальної громади Снігурівського району Миколаївської області, довіреності від 03 березня 2020 року.

Відповідно до підпункту 18 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року №1401-VIII.

Підпунктом 11 пункту 16-1 «Перехідні положення» Конституції України передбачено, що з 1 січня 2019 року у судах першої інстанції представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник: під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах ( малозначні справи ) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Спір у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення твердих меж земельної ділянки, враховуючи характер спірних правовідносин та суть спору не може бути віднесено до малозначних і згідно з ст. 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, а розглядається за правилами загального позовного провадження.

З системного аналізу ст. ст. 19, 60, 274 ЦПК України вбачається, що представником у суді у справах щодо спорів, які виникають з прав на нерухоме майно та які не можуть бути віднесені до малозначних, може бути лише адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

За відсутності ордера, довіреність повинна містити інформацію, що повноваження на представництво в суді надано саме адвокату, а не громадянину. Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 18.06.2018 (справа № 910/15163/17).

Зі змісту довіреності від 03 березня 2020 року не вбачається, що повноваження з представництва позивачем ОСОБА_1 надані саме особі яка є адвокатом, зокрема, не надано доказів на підтвердження відомостей, що ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю. Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 є особою, яка має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Так, довіреність сама по собі не є доказом, який підтверджує повноваження ОСОБА_3 діяти від імені ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовними вимогами, у справах, які не є малозначними, а також не свідчить про те, що у відносинах з довірителем ОСОБА_3 як представник за довіреністю, виступає у статусі адвоката, або що він має повноваження законного представника ОСОБА_1 .

За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_3 уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 при зверненні до суду з вимогами, що стосуються спору щодо нерухомого майна та подавати від її імені будь-які заяви чи клопотання.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання зазначеної норми, позивачем надано копію квитанції № 44 від 03 березня 2020 року на суму 420,40грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Квитанція № 44 від 03 березня 2020 року на суму 420,40 грн. вже була зарахована у справі № 485/275/20 провадження № 2/485/251/20, яка була подана до цього ж відповідача. В зв`язку з цим, зазначена квитанція не може бути повторно зарахована до цивільної справи № 485/571/20 провадження 2-з/485/4/20 та врахована як документ, що підтверджує сплату судового збору саме за цією справою.

Оскільки квитанція, яка додана до заяви про забезпечення позову, не зарахована до бюджету, докази, що підтверджують сплату судового збору, у даній справі відсутні.

Відповідно до вимог статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, враховуючи, що заяву про забезпечення позову від імені ОСОБА_1 підписано особою, повноваження якої не підтверджено належним чином, та до заяви про забезпечення позову не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, її слід повернути позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 47, 153, 258, 259, 260 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Снігурівська міська рада Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення твердих меж земельної ділянки, - повернути ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд, з урахуванням п. 3 розділу ХІІ "Прикінцевих положень" ЦПК України.

Дата складення ухвали 12.05.2020.

Суддя