Справа № 2034/2-2623/11
Провадження № 6/635/91/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

секретар судових засідань Калягіна М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити, що частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4 частки.

В обґрунтування подання виконавець посилається на те, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження № 60497419 з примусового виконання виконавчого листа (дублікату) № 2034/2-2623/11, виданого 25 жовтня 2019 року Харківським районним судом Харківської області, про виділ ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя холодильнику двокамерного "Норд" вартістю 100,00 грн. і кухонних меблів, вартістю 100,00 грн., а всього на 200,00 грн., а відповідачу ОСОБА_1 дивану-софи, вартістю 100,00 грн., котла "Росс", вартістю 100,00 грн., всього на 200,00 грн.; стягнення з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості будівельних матеріалів в сумі 186032 грн. та 2157 грн. 65 коп. судових витрат. Боржник добровільно рішення суду не виконує. Під час вжитих приватним виконавцем заходів встановлено, що боржник є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому виникла необхідність в судовому порядку визначити частку майна боржника у праві спільної сумісної власності, оскільки частка ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на квартиру не визначена,що унеможливлює реалізацію виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 березня 2020 подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 ,заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В., призначено судове засідання.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. в судове засідання не з`явився, просив розглянути подання без його участі за наявними у справі матеріалами.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що в судове засіданні не з`явились заявник та заінтересовані особи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали подання державного виконавця, матеріали виконавчого провадження № 60497419, надані приватним виконавцем в копіях, вважає подання таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

25 жовтня 2019 року Харківським районним судом Харківської області на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року, зміненого рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року, виданий дублікат виконавчого листа про виділ ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя холодильнику двокамерного "Норд" вартістю 100,00 грн. і кухонних меблів вартістю 100,00 грн., а всього на 200,00 грн., а відповідачу ОСОБА_1 дивану-софи вартістю 100,00 грн., котлу "Росс", вартістю 100,00 грн., всього на 200,00 грн.; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості будівельних матеріалів в сумі 186032 (сто вісімдесят шість тисяч тридцять дві) грн. і 2157 (дві тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 65 коп. судових витрат.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича від 04 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження №60497419 з виконання вищевказаного виконавчого листа №2034/2-2623/11, виданого 25 жовтня 2019 року Харківським районним судом Харківської області.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича від 04 листопада 2019 року на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , накладений арешт.

Згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем були вжиті заходи щодо розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до установ та організацій, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна боржника.

Згідно відповіді Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 11 лютого 2004 року по теперішній час.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 187456095 та № 187457334 від 04 листопада 2019 року , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Відомості щодо права власності також підтверджені листом КП «Харківське районне бюро технічною інвентаризації» від 13 лютого 2020 року № 127. У вказаному листі також вказано, що актуальною назвою АДРЕСА_3 , де розташована квартира, є «Дніпровська» (колишня назва - «Дніпропетровська»).

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 листопада 2019 року № 187456095, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 12 листопада 2019 року накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, належні боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

На запит приватного виконавця Пенсійним фондом України надана відповідь № від 05 листопада 2019 року та №74618572 від 28 лютого 2020 року щодо відсутності інформації про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами та про останнє відоме місце роботи у відношенні ОСОБА_1 та № НОМЕР_1 від 05 листопада 2019 року та № від 28 лютого 2020 року щодо відсутності інформації про осіб-боржників, які отримують пенсію, у відношенні ОСОБА_1 .

Згідно інформації ДФС України від 27 лютого 2020 року, 17 квітня 2020 року за результатами запиту щодо наявності рахунків ОСОБА_1 встановлено, що юридичну особу або фізичну особу підприємця знято з обліку у контролюючих органах.

Згідно інформації Регіонального сервісу МВС в Харківській області від 05 листопада 2019 року, 27 лютого 2020 року за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року. Будь-які докази щодо сплати ОСОБА_1 зазначеної суми боргу або його частини на користь ОСОБА_2 також відсутні.

Отже, на даний час рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року, в порушення вимог ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, які встановлюють обов`язковість рішення суду, як одну із основних засад цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, залишається не виконаним.

Положеннями ч. 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно частини першої до статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 04 лютого 1994 року, виданого Відділом приватизації жилого фонду Нововодолазької селищної Ради, на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Положеннями статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Частиною другою зазначеної статті передбачає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності обставин, які б мали істотне значення, та могли бути підставами для збільшення або зменшення частки співвласників в праві спільної сумісної власності на квартиру,що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, частка боржника у праві спільної сумісної власності на вище зазначену квартиру складає ј частки.

Визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу та для вчинення дій, спрямованих на ефективне виконання рішення суду, що набрало законної сили, та яке боржник не виконує добровільно. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Така позиція суду повністю узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Крім того, Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з матеріалів, доданих до подання приватного виконавця про виділ частки майна боржника, при примусовому виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року приватним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника.

Наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 , будучи боржником у виконавчому провадженні №60497419 з виконання виконавчого листа №2034/2-2623/11 від 25 жовтня 2019 року, не виконав рішення суду, при примусовому виконанні рішення приватним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника і наявного майна боржника недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі, суд вважає наявними підстави для задоволення подання приватного виконавця про виділ частки майна боржника. При цьому, суд враховує ту обставину, що визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності, тому задовольняє подання приватного виконавця.

Керуючись ст.ст.247, 438 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у спільному майні - квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4 частки.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення. Строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя І.В. Березовська