Справа № 204/146/20
Провадження № 2/204/614/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в січні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого, просить стягнути з останнього суму грошових коштів в сумі 15 090,24 грн. та судовий збір. В обгрунтування вимог зазначає, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.04.2015 року набула право власності на будинок АДРЕСА_1 . Позивач в зазначеній квартирі не проживає, однак сплачує комунальні послуги, обсяг витрат на які, за період 01.01.2016 року по 27.04.2019 року, склав 15 090,24 грн., в свою чергу, відповідач по справі - ОСОБА_2 був чоловіком спадкодавиці та продовжив проживати у зазначеній квартирі після її смерті, однак взагалі не сплачує комунальні послуги, якими фактично одноосібно користується та не відшкодовує витрати позивачки по їх сплаті, у зв`язку з чим, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 414 від 28.04.2015 року (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з доданих позивачем до позову банківських виписок та квитанцій, громадянкою ОСОБА_3 , за період з 01.01.2016 року по 27.04.2019 року сплачувалися комунальні платежі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7, 26-27) в свою чергу, в доданих квитанція про сплату комунальних послуг відправник коштів зазначений як « ОСОБА_4 » (а.с.8-25).

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

За статтею 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Пунктом 5 частини 3 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року "Про житлово-комунальні послуги", також передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань ЖКГ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, на свій розсуд розпорядився своїми правами та обов`язками щодо обрання способу захисту, предмету та вимог позову та визначення кола осіб-відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що власник житла, наймач та інші особи, які фактично мешкають в житлі - несуть спільну відповідальність по оплаті комунальних платежів на утримання квартири, у зв`язку з чим, позовні вимоги власника до наймачів та споживачів житлово-комунальних послуг, про відшкодування сплачених ним комунальних послуг є належним способом захисту.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 77-82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Однак у зазначеній справі такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано та матеріали справи не містять будь-яких доказів проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку по АДРЕСА_1 протягом періоду, зазначеного позивачем (01.01.2016 року по 27.04.2019 року) та як наслідок, споживання зазначеною особою житлово-комунальних послуг. Окрім того, суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що позивачем не надано будь-яких доказів сплати особисто нею коштів за житлово-комунальні послуги, та як наслідок - права вимоги до осіб які їх фактично споживали та проживали у будинку, оскільки відповідно до банківських документів - кошти були сплачені гр. ОСОБА_3 , яка будь-яких вимог не заявляла та до участі у справі не залучалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 322, 544 ЦК України, ст. ст. 151, 162 ЖК України, ст. ст. 13, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 12-16, 19, 76-82, 141, 259, 263- 265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення грошових коштів- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська