ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/749/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2119/19 Категорія: 308000000 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В березні 2019 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що на позивача покладено обов`язок по забезпеченню тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.05.2000 року № 520 «Про забезпечення населення міста гарячим водопостачанням та централізованим опаленням державним підприємством «Черкаська ТЕЦ». Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється Відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно».

Відповідачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності САС 466620 від 02 березня 2010 року. Рішення про державну реєстрацію прийняте 09 березня 2010 року, реєстраційний номер майна 29826617. З часу набуття відповідачем права власності на вказану квартиру, він ухиляється від укладання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Протягом усього періоду користування послугами відповідач отримує від позивача послуги належної якості і в необхідній кількості.

Договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тож, проект договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання опубліковано в Черкаській обласній газеті «Нова Доба».

Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, шляхом акцепту публічної оферти, відповідно до ст. 642 ЦК України.

Відповідач своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

У зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_2 у розмірі 33631,33 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5910,37 та 3% річних у розмірі 1637,76 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з квітня 2016 року по грудень 2018 року включно у розмірі 25217,59 грн., інфляційні втрати в сумі 3066,45 грн. та 3% річних в сумі 892,70 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу вважаючи, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому просив суд, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що вимоги у справі не підтверджено доказами - договором, укладеним між сторонами. Позивач не довів надання саме ним послуг з опалення у квартирі відповідача, розміру опалювальної площі, відсутність пільг та субсидії у споживача, наявність затвердженого тарифу.

22 квітня 2020 року представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що відповідач як власник квартири і споживач житлово-комунальних послуг, не вносив плату за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, в тому числі не здійснив оплату і на час розгляду справи, хоча зобов`язаний утримувати своє майно згідно статті 13 Конституції України та статті 322 ЦК України.

Відсутність укладеного договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. (висновки Верховного Суду у постанові по справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019)

Тарифи на послугу опалення за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року затверджені постановами НКРЕКП від 05 жовтня 2017 року № 1206 та від 14 червня 2018 року №405, що є публічною інформацією і доведенню не підлягає та може бути перевірено будь ким.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» покладений обов`язок щодо забезпечення тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності, що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 листопада 2012 року №374 (переоформлено рішенням від 29 грудня 2016 року №2444). Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31 жовтня 2007 року №1480 визначено виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду, ВАТ «Черкаське хімволокно» щодо послуг з тепловодопостачання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . За вказаною адресою відповідач отримує послуги з тепловодопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 , однак відповідач ухиляється від перерахування щомісячної оплати за опалення та гаряче водопостачання, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості, та не спростовується відповідачем.

Стягнення відповідної суми боргу та нарахованих на неї інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України є предметом спору в цій справі.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно частинами 1, 2 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Суд першої інстанції вірно зазначив, у статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує, а статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також згідно частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесів чинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважаэ, що позивач у справі довів факт надання ним у квартирі відповідача комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що відповідачем не спростовано. Однак за надані послуги відповідач, як споживач, у встановленому порядку не розрахувався, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі.

У відповідача, як споживача таких послуг, виник обов`язок по їх оплаті, що встановлений частиною 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, вказаною нормою права передбачено також обов`язок споживача укласти договір про надання відповідної житлово-комунальної послуги.

Доказів належного погашення заборгованості по оплаті одержаних послуг відповідач суду не надав.

Таким чином суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у справі заборгованості по наданим послугам у межах строків позовної давності та нарахованих на неї у порядку статті 625 ЦК України інфляційних страт та 3% річних. Правильність застосування судом першої інстанції наслідків спливу строків позовної давності скаржник не оспорює, отже відповідні висновки в апеляційному порядку не переглядаються.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що вимоги у справі не підтверджено доказами - договором, укладеним між сторонами, адже згідно правового висновку Верховного Суду у постанові у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Закон передбачає, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення.

Доводи скаржника про те, що позивач не довів надання саме ним послуг з опалення у квартирі відповідача, розміру опалювальної площі, відсутність пільг та субсидії у споживача, наявність затвердженого тарифу також на думку апеляційного суду не свідчать про неправильне вирішення спору у справі, адже надання послуг позивачем підтверджується відповідним рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 24.05.2000 №520 «Про забезпечення населення міста гарячим водопостачанням та централізованим опаленням державним підприємством «Черкаська ТЕЦ». Тариф по м. Черкаси затверджено на час надання послуг відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Неправильність нарахування позивачем у справі заборгованості по комунальним послугам у зв`язку з невірною опалювальною площею у квартирі відповідача або наявністю в нього пільг та субсидій матеріалами справи не підтверджується, що також спростовує відповідні апеляційні доводи. Скаржнику слід врахувати, що документи, які б підтверджували наявність зазначених обставин, ним ні до суду ні позивачу не надавались.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 січня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова

Ю.В. Сіренко