ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року

м.Харків

Справа № 643/11249/19

Провадження № 22-ц/818/2940/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевського О.М.

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Моторно транспортне страхове бюро України

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року постановлене суддею Крівцовим Д.А.,

у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 50544,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2017 року в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля «Міцубісі», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «ВАЗ 2111», номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_2 В результаті ДТП автомобіль «ВАЗ» зазнав механічних пошкоджень. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року відповідачку визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування в розмірі 49844,44 грн. З метою визначення розміру заподіяної шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість послуг якого складають 700,00 грн.

Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 50544,44 грн. У зв`язку з тим, що на момент ДТП відповідачка не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідачки про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Заочним рішенням Москвського районного суду міста Харкова від 12 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів вини відповідачки ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції МТСБУ подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.

124 КУпАП - закрите у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Тобто провадження закрито на підставі п. 7. ст. 247 КУпАП, а саме через із закінченням строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні, правопорушення.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак гака обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як убачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року, винесеної у справі № 643/3996/18, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 26.03.2018 ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Мітсубісі» д.н. НОМЕР_1 в м. Харкові по пр.. Тракторобудівників, 103 не обрала безпечної швидкості руху чим допустила наїзд на автомобіль ВАЗ 2111 д.н. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п.12.1, 13.1 ПДР України. Однак провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_2 направлено повідомлення про ДТП до МТСБУ, в якому ОСОБА_2 зазначив, що ДТП відбулось в 03:00 год. за адресою: м АДРЕСА_3 , де він стояв на проїзній частині та отримав сзаду удар.

Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідачка не мала чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи - страхове відшкодування в сумі 49 844 грн. 44 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 08.05.2018 року та Звіту № 1206 від 24.11.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зауважив на тому, що постанова Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 не може бути визнана доказом вини відповідачки у вчиненні ДТП, оскільки в постанові не тільки не зроблений висновок про винуватість ОСОБА_1 , а й прямо зазначено, що суд не вирішує питання винуватості ОСОБА_1 , крім того, повідомлення про настання ДТП направлене ОСОБА_2 зазначено, що ДТП відбулось в 03:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , між тим в постанові суду від 25.04.2018 року міститься посилання на протокол, в якому зазначені інші час та місце ДТП, а саме 03:30 год. біля буд. АДРЕСА_4 .

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Ст. 999 ЦК встановлено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (надалі Закон).

Відповідно до статей 3, 5 Закону метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( ст.6 Закону).

За змістом Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За правилами ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.12 , частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 винна у скоєному ДТП.

Позивач не заявляв в суді першої та апеляційної інстанцій будь-яких клопотань про забезпечення доказів, які могли обґрунтувати його позовні вимоги.

У постанові Московського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 року, на яку посилається позивач зазначено, що з дня вчинення правопорушення пройшло більше трьох місяців, строки накладення адміністративного стягнення збігли, що перешкоджає подальшому провадженню по справі, а тому суд позбавлений можливості встановити винність чи не винуватість ОСОБА_1 в скоєнні зазначеного правопорушення, що не перешкоджає доводити чи спростовувати винуватість в дорожньо-транспортній пригоді в разі розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні дій, що призвели до спричинення матеріальної шкоди майну ОСОБА_2 суду надано не було.

Таким чином, судова колегія позбавлена можливості надати оцінку, наявності чи відсутності вини відповідачки у вчиненні ДТП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 травня 2020 року.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б. Яцина