Постанова

Іменем України

06 травня 2020 року

м. Київ

справа № 761/13133/16-ц

провадження № 61-2219св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року у складі судді Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В. Соколової В. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2013 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого вона надала ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, строком на три місяці, зі щомісячною сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 2 %, що становить 500 доларів США на місяць.

19 червня 2014 року сторонами відстрочено дату повернення позики до 01 жовтня 2014 року.

ОСОБА_2 умови договору не виконав, кошти не повернув, що дає підстави нараховувати відсотки протягом 36 місяців, із 17 лютого 2013 року до 17 лютого 2016 року, що становить 18 000 доларів США, що в еквівалентні 469 800 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 відсотки за договором позики у розмірі 469 800 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 18 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 469 800 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суди виходили з того, що заборгованість відповідача за відсотками за договором позики є доведеною, а докази на підтвердження виконання зобов`язання відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що 15 січня 2013 року ОСОБА_2 написав ОСОБА_1 розписку про позику грошових коштів у розмірі 25 000 доларів США із зазначенням 3 %, без уточнення: в місяць чи за рік. З метою зменшення розміру відсотків, 17 лютого 2013 року ОСОБА_2 фактично переписав текст розписки від 15 січня 2013 року, у якій зменшив розмір відсотків до 2 %, однак у цей день він грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США не отримував. 19 червня 2014 року з метою збільшення строку повернення грошових коштів ОСОБА_2 написав розписку із зазначенням строку повернення грошових коштів до 01 жовтня 2014 року.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що у 2015 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, у тому числі відсотків, на підставі розписки від 15 січня 2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 513 531 грн 96 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 793 грн 68 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Відповідно до цього рішення судом встановлено, що відповідач частково виконав основне грошове зобов`язання за договором позики на суму 2 600 доларів США, у частині стягнення 3 % у задоволенні позову відмовлено, оскільки відсотки є істотною умовою договору, проте сторони не досягли згоди щодо періоду їх нарахування - в місяць чи рік, до суду із вимогою про тлумачення умов договору вони не зверталися.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року і витребувано із Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу № 761/13133/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

17 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США строком на три місяці зі щомісячною сплатою 2 % від суми боргу.

19 червня 2014 року сторони відстрочили дату повернення позики до 01 жовтня 2014 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та апеляційного суду відповідають.

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Допускається пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідно до розписки від 17 лютого 2013 року відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу 2 % від суми боргу, однак свої зобов`язання не виконав.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку, і фактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк