Ухвала

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 569/7393/17

провадження № 61-6332ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про відновлення прав споживача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ та скасування рішення щодо збільшення норм споживання природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про відновлення прав споживача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ та скасування рішення щодо збільшення норм споживання природного газу.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 25 жовтня 2016 року вона, як власник квартири АДРЕСА_1 отримала лист від Публічного акціонерного товариства «Рівнегаз», яким її попереджено, що рішенням комісії від 18 жовтня 2016 року збільшено усім мешканцям будинку нарахування об`ємів природного газу до 9,8 м. куб. на особу за місяць, оскільки вона начебто відмовилась від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, яке проводиться за кошти товариства.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Рівнегаз» відновити її права на споживання природного газу за нормами споживання, визначеними постановою Кабінету міністрів України від 23 березня 2016 року № 2013, у розмірі 4,4 м. куб. у місяць з листопада 2016 року шляхом скасування рішення комісії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз» про збільшення їй норм споживання, зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» відновити її право на оплату споживання природного газу за нормами споживання, визначеними постановою Кабінету міністрів України від 23 березня 2016 року № 2013 та наступними нормативними актами, шляхом здійснення перерахунку платежів з листопада 2016 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 і яка приєдналась до типових договорів від 06 листопада 2015 року № 1384/27829, починаючи з листопада 2016 року до 08 серпня 2018 року на час дії і відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 23 березня 2016 року № 2013, виходячи із розміру 4,4 м. куб. на одну особу в місяць.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходив із того, що відповідачі своїми діями порушили права споживача послуг, які гарантовані статтею 24 Конституції України та частиною першою статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Рішення постійно-діючої комісії Публічного акціонерного товариства з розгляду актів про порушення та визначення позивачу фактичного об`єму споживання природного газу за граничним об`ємом споживання природного газу населенням, не можуть породжувати для позивача як споживача будь-яких правових наслідків, оскільки в них не зазначено конкретне прізвище споживача послуг. Також позивачем не доведено понесення нею витрат на надання правничої допомоги у розмірі 5 346 грн на підставі квитанції до прибуткового касового ордера від 11 березня 2018 року № 59.

03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі зазначено, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1 .

За змістом підпунктів а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилаючись на наявність зазначених обставин, ОСОБА_1 , разом з тим, не додала до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову та складність зазначеної справи, враховано, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження. Тому Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус

суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Рівнегаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» про відновлення прав споживача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок платежів за спожитий природний газ та скасування рішення щодо збільшення норм споживання природного газу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець