Справа № 149/1546/18
Провадження № 22-ц/801/1050/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Оніщук В. В.
УХВАЛА

05 травня 2020 рокуСправа № 149/1546/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Оніщука В.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для сплати судового збору та подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року.

04 травня 2020 року ОСОБА_1 налала квитанція про сплату судового збору та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження з тих підстав, що ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи, не була присутня у жодному судовому засіданні по справі, а також не отримувала копію рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року, оскільки на час розгляду справи перебувала за межами території України.

Також в заяві зазначено, що копію судового рішення ОСОБА_1 отримала лише 17 березня 2020 року, а апеляційну скаргу було подано 06 квітня 2020 року, тобто в тридцятиденний строк, встановлений ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків(PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Як слідує з матеріалів справи, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилались судом на адресу учасників справи, однак жодне з таких повідомлень особисто ОСОБА_1 не отримувала.

Як видно із листа Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 19 вересня 2017 року виїхала за межі території України через пункт пропуску Бориспіль-D авіарейсом №2323 Київ - Тель Авів та 06.03.2020 року повернулася на територію України через пункт пропуску Бориспіль-D авіарейсом №776 Тель Авів - Київ.

Отже, на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 перебувала за межами території України та відповідно не була належним чином повідомлена про дату, час, місце розгляду справи, не могла брати участь у судових засіданнях та відповідно її не було повідомлено про постановлення оскаржуваного судового рішення.

При цьому матеріали справи не містять належних доказів вручення судових повісток та копії рішення суду ОСОБА_1 у порядку, визначеному Мінською конвенцією та Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 року в місті Гаазі (далі - Гаазька Конвенція), що є правовою підставою для задоволення клопотання про поновлення.

Така загальна (основна) засада (принцип) судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строків оскарження рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року виправдовують втручання у принцип res judicata.

В іншій частині апеляційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам, встановленим ст. 356 ЦПК України, та оплачена судовим збором.

Керуючись ст.ст. 356, 359 ЦПК України,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року.

Відкрити апеляційне провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року.

Зупинити дію рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року.

Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Копію апеляційної скарги надіслати позивачу та роз`яснити, що відповідно до ст. 360 ЦПК України він має право подати до Вінницького апеляційного суду, що розташований за адресою: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 6, в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання копії апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.В. Оніщук