Номер провадження 2/225/455/2020
Єдиний унікальний номер судової справи 225/1217/20
07 травня 2020 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Мигалевича В.В.,
секретаря - Петрової С.О.
У лютому 2020 року до суду звернувся позивач з позовом до ОСОБА_1 , в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 139797,02 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н від 17.02.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2 п.3.3 Умов і Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов`язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 222,09 грн., заборгованість по процентам у сумі 133599,28 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 5975,65 грн.
Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав:
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем був укладений договір № б/н від 17.02.2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 1100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 п. 3.3 Договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17.02.2010 року, укладений між ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_1 встановив, що позивач нарахував заборгованість станом на 30.11.2019 року, яку просить стягнути з відповідача, на загальну суму 139797,02 коп., з них: заборгованість за кредитом у сумі 222,09 грн., заборгованість по процентам у сумі 133599,28 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 5975,65 грн.
Отже, встановлено, що відповідач своїх зобов`язань за договором б/н від 17.02.2010 року не виконав та станом на 30.11.2019 року має заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту 222,09 грн., що підтверджується розрахунком позивача, тож в цій частині позов підлягає задоволенню.
Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 30.04.2014 року по 30.11.2019 року відповідачу ОСОБА_1 , заборгованість за процентами по кредиту розрахована, виходячи з такої процентної ставки: за період з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року - 30,00% на рік, за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,8% на рік, за період з 01.04.2015 року по 01.08.2019 року - 43,2 % на рік.
Враховуючи, що в матеріалах справи наявні докази того, що відповідач дав згоду на отримання кредитних коштів саме за умови сплати за користування коштами у розмірі зміненої в односторонньому порядку процентної ставки (а.с. 11, 12), суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості повинен бути здійснений таким способом:
Тобто, заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом слід стягувати за наступною формулою: тіло кредиту, на яке нараховуються відсотки х процентну ставку за користування кредитом за рік/кількість днів у році х кількість днів у періоді, за який стягується заборгованість.
Сума заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30 квітня 2014 року складає 79 грн. 41 коп., яка на думку суду розрахована правильно (а.с. 6-8).
Таким чином, для з`ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, за період з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року суд бере заборгованість по тілу кредиту на 30.04.2014 року (з моменту припинення відповідачем користування кредитною карткою), що становить 222,09 грн., перемножує на 30,00% річних, вказаний результат перемножує на кількість днів прострочення зобов`язання з 01.05.2014 року по 31.08.2014 року, що дорівнює 123 дні., та ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 22,76 грн. ((222,09х30%)х123) : 360).
Для з`ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року суд бере заборгованість по тілу кредиту на 01.09.2014 року (з моменту підвищення процентної ставки), що становить 222,09 грн., перемножує на 34,8% річних, вказаний результат перемножує на кількість днів прострочення зобов`язання з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, що дорівнює 212 днів, та ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 45,51 грн. ((222,09х34,8%)х212) : 360).
Для з`ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, за період з 01.04.2015 року по 01.08.2019 року суд бере заборгованість по тілу кредиту на 01.04.2015 року (з моменту підвищення процентної ставки), що становить 222,09 грн., перемножує на 43,2% річних, вказаний результат перемножує на кількість днів прострочення зобов`язання з 01.04.2015 року по 01.08.2019 року, що дорівнює 1584 дні, та ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 422,14 грн. ((222,09х43,2%)х1584) : 360).
Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 05.01.2010 року по 30.11.2019 року у розмірі 569,82 грн. (79,41 +22,76 +45,51 +422,14).
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання повинна бути стягнена з відповідача ОСОБА_1 .
Разом з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить Торецьк (Дзержинськ ).
В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.
Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Дзержинськ.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу, який проживає у м.Торецьку (колишня назва Дзержинськ), суму пені нараховано, після 14 квітня 2014 року. Таким чином є підстави для застосування вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
У зв`язку з цим суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення від 12.02.2020 про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн. (а.с.26), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 11,91 грн. ((222,09+569,82)/139797,02)*2102).
Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Дзержинським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284 (порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення), 325, 354 (строк на апеляційне оскарження), 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: