Постанова

Іменем України

06 травня 2020 року

м. Київ

справа № 591/4695/17

провадження № 61-44996св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області на рішення Зарічного районного суду м. Суми, у складі судді Грищенко О. В., від 20 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Собини О. І., Хвостика С. Г., Ткачук С. С., від 04 вересня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 лютого 2011 року його було призначено на посаду командира роти міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованої управлінню Міністерства внутрішніх справ України. 10 вересня 2012 року заступником прокурора Сумської області за фактом зловживання службовим становищем працівниками правоохоронного органу порушено кримінальну справу за частиною третьою статті 364 КК України. У жовтні 2012 року його було притягнуто в якості обвинуваченого, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

16 листопада 2012 року складено обвинувальний висновок, справу направлено до суду. Вироком Зарічного районного суду м. Суми

від 03 червня 2014 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 вересня 2014 року вирок місцевого суду скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року кримінальну справу закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 6 КПК України 1960 року, статті 5 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 364 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння. Досудове та судове слідство у кримінальній справі тривало понад 3 років

6 місяців. У зв`язку з незаконним притягненням до кримінального обвинувачення, ним були понесені витрати на правову допомогу адвоката у сумі 30 тис. грн. Внаслідок напруженої атмосфери на роботі він був змушений звільнитися з посади командира роти міліції особливого призначення «Беркут» та перевестися на іншу роботу - викладачем у Сумське училище професійної підготовки працівників міліції, підпорядкованого УМВС, що позначилося на рівні заробітної плати, яка зменшилася вдвічі. Через постійну нестачу коштів на утримання сім`ї, погіршилися стосунки з дружиною. Внаслідок напруженої атмосфери вдома, постійних хвилювань з приводу свого подальшого майбутнього в нього погіршився стан здоров`я.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжного заходу йому було спричинено моральну шкоду, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України 30 тис. грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 250 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в особи виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу злочину. У період з жовтня 2012 року по квітень 2016 рокупозивач незаконно перебував під слідством та судом, а тому, за цей період часу відшкодуванню підлягає моральна шкода, яку судом оцінено у розмірі 100 тис.грн. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з недоведеністю витрат на професійну правничу допомогу та ненаданням належних доказів на підтвердження вимоги про відшкодування майнової шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що законодавець пов`язує право громадянина, який притягувався до кримінальної відповідальності, на отримання відшкодування заподіяної йому шкоди із фактом закриття відносно нього кримінальної справи і ніяким чином не обмежує це право і не передбачає з нього ніяких виключень. Місцевим судом не зроблено детальний розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди, але, виходячи з тривалості часу перебування позивача під слідством та судом, який взяв суд для обрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд помилково при його обрахуванні виходив з розрахункової величини у розмірі 1600 грн. Також суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок районного суду щодо визначення періоду, який підлягає застосуванню при обрахуванні мінімальної межі відшкодування моральної шкоди. На думку суду апеляційної інстанції, період незаконного перебування позивача під судом та слідством складає

25 місяців 15 днів (з 28 лютого 2014 року по 11 квітня 2016 року), а тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди складає 94 936,50 грн. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважав, що рішення місцевого суду у частині мотивів задоволення позовних вимог підлягає зміні, а в частині розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного місцевим судом у розмірі 100 тис. грн, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки цей розмір перевищує мінімальну межу відшкодування моральної шкоди і враховує при цьому глибину фізичних та моральних страждань позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі заступник прокурора Сумської області просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржених рішень суди попередніх інстанцій не врахували, що якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акту про помилування, право на відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не виникає. Прокурор зазначив, що ОСОБА_1 не наполягав на доведенні кримінальної справи до кінця з постановленням виправдувального вироку та не заперечував проти закриття кримінальної справи у зв`язку з декриміналізацією діяння. При цьому по суті суд не вирішував питання щодо винуватості чи невинуватості особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. На думку прокурора, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що право на відшкодування шкоди виникає у громадянина, який був незаконно засуджений судом, у випадку його повної реабілітації.

Судові рішення оскаржуються лише у частині задоволення позовних вимог, отже в іншій частині касаційному перегляду не підлягають в силу вимог статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги).

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

15 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 591/4695/17 розподілено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 21 лютого 2011 року обіймав посаду командира роти міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованої управлінню Міністерства внутрішніх справ України.

26 жовтня 2012 року слідчий з особливо важливих справ відділу нагляду за застосуванням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Сумської області радник юстиції

Горобець Є . М. порушив кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 364 КК України (кримінальна справа № 1817/4003/2012).

31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення за вищевказаною статтею та застосовано запобіжний захід - підписку про невиїзд з місця проживання.

31 жовтня 2012 року слідчим з особливо важливих справ відділу нагляду за застосування законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Сумської області радником юстиції Горобцем Є. М. накладено арешт на майно, що знаходиться у приватній власності обвинуваченого ОСОБА_1

28 лютого 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року, яким у статті 364 КК України виключено третю частину.

19 березня 2014 року захисник ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про закриття кримінальної провадження, передбаченого частиною третьою статті 364 КК України, за відсутністю складу злочину у його діях у зв`язку із декриміналізацією (кримінальна справа № 1817/4003/2012 т.8 а.с.17).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2014 року клопотання захисника ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Постановою старшого прокурора прокуратури Сумського району

від 25 березня 2014 року обвинувачення відносно ОСОБА_1 було перекваліфіковано з частини третьої статті 364 КК України на частину першу статті 364 КК України (кримінальна справа № 1817/4003/2012).

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2014 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 364 КК України та виправдано. Запобіжний захід скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 вересня 2014 року вирок Зарічного суду м. Суми від 03 червня 2014 року відносно ОСОБА_1 було скасовано у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону з направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

01 жовтня 2014 року захисник ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про закриття кримінальної справи за частиною третьою статті 364 КК України за відсутністю складу злочину у його діях у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2015 року кримінальну справу було повернуто прокурору Сумської області для організації додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 червня 2015 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2015 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі.

06 квітня 2016 року захисник ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про закриття кримінальної справи з тих самих підстав.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року кримінальну справу в частині висунутого обвинувачення ОСОБА_1 за частиною третьою статті 364 КК України закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 6 КПК України 1960 року, статті 5 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 364 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2016 року уточнено постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року та викладено абзаци 4, 5 мотивувальної частині постанови в наступній редакції: «28 лютого 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 ООН проти корупції», яким внесені зміни до Кримінального кодексу України та частину третю статті 364 КК України виключено, чим фактично вчинене підсудними діяння ОСОБА_1 та ОСОБА_6 декриміналізовано. Крім того, згідно листа Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 29 квітня 2013 року

№ 223-697/0/4/-13 у випадку закриття кримінальної справи у суді першої інстанції у зв`язку із декриміналізацією діяння, суд не доводить розгляд справи до кінця з постановленням виправдувального вироку, а виносить постанову про закриття такої кримінальної справи».

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення у повній мірі не відповідають.

За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Частиною першою статті 373 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, однак вимог на цій підставі позивач не заявляв.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених

пунктами 1, 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, які заявлені на підставі спеціального закону - Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суди попередніх інстанцій не врахували, що такі вимоги з визначених позивачем підстав задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_1 подав клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку з декриміналізацією діянь, які йому інкримінувались, що підтверджується постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року, отже у нього не виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Положення статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в яких міститься вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, не гарантують такого відшкодування у випадку закриття кримінального провадження на підставі скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин, у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні якого особа перебувала під слідством ісудом або за який була притягнута до кримінальної відповідальності.

Декриміналізація діяння не є реабілітуючою підставою закриття кримінального провадження, не виправдовує особу, що вчинила діяння, яке визнавалось злочином на момент його вчинення, і не тягне набуття особою права на відшкодування моральної шкоди за вказаним Законом.

Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність, права. При декриміналізації діяння законодавець виключає його з переліку кримінально караних, тому за правовою природою це не є реабілітуючою обставиною і не свідчить про виправдання особи, оскільки на момент вчинення нею діяння воно вважалося злочином і досудове розслідування й судове провадження здійснювалось відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, в частині негативних наслідків застосування кримінального закону рішення про закриття провадження в кримінальній справі у зв`язку з декриміналізацією діяння закон прирівнює до обставин реабілітуючого характеру (виключає настання для нього негативних наслідків застосування кримінального закону), а тому дозволяє приймати відповідне рішення, а в частині вимог щодо відшкодування шкоди, завданої цій особі застосуванням примусових заходів кримінально-правового характеру, прирівнює до обставин нереабілітуючого характеру, не надаючи особі права вимагати відшкодування завданої їй шкоди за час процедури притягнення до відповідальності.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові

від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6379/16-ц.

У той же час шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, як це передбачено статтею 1173 ЦК України.

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Верховний Суд, встановивши, що суди попередніх інстанцій, виходячи із встановлених обставин, неправильно застосували норми матеріального права, дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 04 вересня 2018 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович