Провадження № 2-з/263/19/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Федоренко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовом засіданні у м.Маріуполі без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 07.05.2020 року надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить або буде належати ОСОБА_3 та про заборону боржнику ОСОБА_3 виїзду за межі України.

Заява обґрунтована тим, що в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя знаходиться позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .Боржник не повернув грошові кошти у розмірі 19090 доларів США. ОСОБА_4 має посвідку на постійне проживання, тобто документ що посвідчує особу іноземця та підтверджує право на постійне проживання в Україні. У зв`язку з чим є вірогідність того, шо він може виїхати за межі України під час судового розгляду. Тому вважає за доцільне накласти арешт на все майно, що належить або буде належати ОСОБА_3 та заборонити боржнику ОСОБА_3 виїзд за межі України.

До заяви заявником долучені наступні письмові докази, а сааме: інформаційна довідка №208315455 від 06.05.2020 року, у якій вказано, що відомості про наявність нерухомого майна відсутні та мається обтяження майнових прав - арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_3 державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції Климової Т.Ю. від 30.05.2012 року копія посвідки на постійне проживання, копія квитанції про сплату судового збору.

Вивчивши матеріали заяви з додатками, суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

За вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються задля того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Проте, з поданої заяви та додатків до неї неможливо встановити коло всіх осіб, інтересів яких може торкнутися застосування заходів забезпечення позову, неможливо встановити конкретні позовні вимоги, які заявляє ОСОБА_2 , підстави та предмет позову, оскільки копія позовної заява до заяви про забезпечення позову не долучені.

Позивачем в заяві про забезпечення позову ставиться питання про накладення арешту на все належне відповідачу майно або буде належати ОСОБА_3 , однак не зазначено яке саме майно. Що стосується вимог про арешт майна, яке може бути придбане в майбутньому, то зазначені вимоги взагалі не грунтуються на вимогах діючого законодавства.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи).

Проте суду не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 має намір вибути за межі України з метою ухилення від виконання зобовязань, не вказано у який спосіб треба встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, що є суворою умовою Адміністрації Державної прикордонної служби України при виконанні нею рішень суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Відповідно до ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Однак до заяви про забезпечення позову додано копію квитанції про сплату судового збору.

Крім того заява подана адвокатом Лисовим В.Л., який діє в інтересах ОСОБА_2 . При цьому до заяви не долучено документів на підтвердження повноважень адваката та повноважень представляти інтереси ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 62 ЦПК України - довіреність або ордер.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивачем на даний час не надано суду достатньо доказів щодо обґрунтованості заявленого клопотання про забезпечення позову, представником не надано належних документів на підтвердження своїх повноважень представника, як адвоката, не надано оргиніал квитанції про сплату судового збору, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що дана ухвала не є перешкодою для подання в подальшому заявником належним чином оформленої заяви про забезпечення позову з відповідними належними додатками до суду, в провадженні якого перебуває цивільна справа.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.І.Федоренко