Ухвала

Іменем України

30 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 308/3773/13-ц

провадження № 61-6981ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, виданих 01 жовтня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 2-682/11.

Заява мотивована тим, що 28 серпня 2013 року Апеляційним судом Закарпатської області у справі №2-682/11 ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 548 372,31 грн та судові витрати у розмірі 1 609,50 грн. На виконання вказаного судового рішення 01 жовтня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчі листи відносно кожного боржника. У квітні 2015 року вказані виконавчі листи у справі № 2-682/11 були повторно пред`явлені до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області) до виконання.

У зв`язку з відсутністю інформації у стягувача про хід виконання виконавчих листів 14 лютого 2017 року до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було подано заяву, на яку 24 лютого 2017 року та 01 березня 2017 року отримані відповіді в яких зазначено, що постанови про повернення виконавчого документа на підставі статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» та виконавчі листи надіслані ПАТ «Укрсоцбанк». Однак, станом на 06 вересня 2017 року постанови про повернення виконавчих документів та виконавчі листи стягувачем не отримані, у зв`язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» вважає їх втраченими при поштовій пересилці і просить видати дублікати цих виконавчих листів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.

Суд першої інстанції виходив з недоведеності факту втрати виконавчих листів.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо видачі дублікатів виконавчих листів.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин, які пов`язані з відправкою та отриманням оригіналів виконавчих листів.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заявник посилається на те, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2019 року законна та обґрунтована, скасована судом апеляційної інстанції з одних лише формальних міркувань. ПАТ «Укрсоцбанк» здійснив запити до Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області про хід виконавчих дій більше ніж через один рік вісім місяців після того, як відбулось повернення виконавчих листів. До суду із заявою про видачу їх дублікатів ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося поза межами строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та не порушуючи питання про поновлення цього строку. Зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» не проводило перевірку втрати поштового відправлення у встановленому законом порядку та не довело відсутність можливості провести таку перевірку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-682/11, виданих 01 жовтня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 08/279-112, що станом на 05 грудня 2012 року становила 548 372,31 грн, та стягнення судових витрат по 1 609,50 грн з кожного.

З повідомлення начальника Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 24 лютого 2017 року слідує, що 30 червня 2015 року у відповідності до пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення стягувачеві виконавчих листів № 2-682/11, виданих 01 жовтня 2013 року. Станом на 24 лютого 2017 року дані виконавчі листи повторно до примусового виконання не пред`являлися.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 431 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до пункту 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою суд повинен з`ясувати обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, перевіривши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з того, що у справі містяться відомості про те, що Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області згідно постанов державного виконавця від 30 червня 2015 року надсилав стягувачеві виконавчі листи від 01 жовтня 2013 року № 2-682/11.

Водночас, як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять доказів отримання ПАТ «Укрсоцбанк» вказаних виконавчих листів.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не встановив усіх обставин, які пов`язані з відправкою та отриманням оригіналів виконавчих листів, що призвело до передчасного висновку про їх втрату.

Судом першої інстанції не досліджено матеріали виконавчих проваджень на предмет належного надсилання виконавчих листів та вручення таких, що має важливе значення і на що посилалося ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції в силу вимог статті 12 ЦПК України повинен був роз`яснити заявникові його процесуальні права та обов`язки по наданню відповідних доказів з приводу заявлених вимог та настання наслідків по вчиненню або невчиненню певних процесуальних дій, а також сприяти в реалізації заявником прав, передбачених цим Кодексом.

Встановивши, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів припустився порушень норм процесуального права, та виходячи з того, що відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК Україниу разі втрати виконавчого документа його дублікат може видати суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, слід залишити поза увагою, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій вказані обставини не встановлювалися, а суд касаційної інстанції, виходячи із своїх повноважень, не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов