Справа № 159/198/20
Провадження № 2-о/159/33/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Бакай Л.О.,

за участю заявниці та представника заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявники 17.01.20 р. з використанням посередництва заявниці щодо вимог заявника, звернулись до суду із вказаною вище заявою, просять встановити факти, що мають юридичне значення, а саме: факти, що кожен з них постійно проживав зі спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у буд. АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги заявників обґрунтовані тим, що за вказаною вище адресою з 1938 р. проживала у власному господарстві ОСОБА_3 матір заявниці та бабуся заявника, відповідно. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Після смерті останньої відкрилась спадщина, у т. ч. щодо права на земельні ділянки. ОСОБА_3 за життя 14.03.14 р. склала заповіт на користь заявника ОСОБА_2 щодо належного їй будинку АДРЕСА_1 , присадибної земельної ділянки. Таким чином заявник вважає, що має право на спадщину за заповітом, а заявниця за законом. Інших спадкоємців немає, так як чоловік спадкодавиці помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Так як ОСОБА_3 хворіла та потребувала стороннього догляду, вони з 2 000 р. постійно проживали разом з нею за вказаною вище адресою. Однак на час відкриття спадщини вони були зареєстрованими проживаючими за іншою адресою. Та обставина, що вони постійно проживали із спадкодавицею та вели спільне господарство, стверджується довідкою Поворської сільради Ковельського району Волинської області. В установлений законом строк вони не подавали заяв про прийняття спадщини, так як проживали із спадкодавицею на день відкриття спадщини. Встановлення таких фактів їм необхідне для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 .. Покликаючись на ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 1 221, ч. 1 ст. 1 299, п. п. 3, 5 ст. 1 268, ч. 2 ст. 1 220 ЦК України, судову практику, зазначають, що нотаріусом було надано усну відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину як за законом, так і за заповітом. Просять заяву задовольнити.

Заінтересованою особою заявники зазначили Ковельську держнотконтору, однак, за ухвалою судді від 20.01.20 р. така особа вилучена з числа осіб, які мають приймати участь у розгляді справи.

Заявниця у судовому засіданні вимоги обох заявників підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у заяві. Суду додатково пояснила, що на час відкриття спадщини після смерті її матері, а заявника бабусі, заявник був неповнолітнім. Вона шлюб розірвала та разом з трьома дітьми проживала окремо від колишнього чоловіка, придбавши згодом будинок АДРЕСА_1 . Про існування заповіту на користь заявника їм було відомо ще за життя спадкодавиці, однак, про те, що не все майно спадкодавиці було охоплено заповітом, стало відомо лише нещодавно, коли було віднайдено заповіт у домашньому архіві. Ні вона, ні її довіритель заявник у справі після відкриття спадщини не звертались до нотконтори і не з`ясовували змісту заповіту; відповідно, відмови у прийнятті заяв про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини тощо нотаріусом її відмовлено не було. В дійсності на час відкриття спадщини спадкодавиця проживала у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці сільради зазначено про те, що вона із сином заявником у справі проживала у будинку спадкодавиці на час прийняття спадщини, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому, що ці будинку розташовані неподалік та вона використовувала для проживання і той, і той будинок. Просить заяву задовольнити.

Заявник у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності заявника.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що заява безпідставна та не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 1 268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1 270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії паспорта заявниці серії НОМЕР_1 , слідує, що вона з 25.06.12 р. проживає по АДРЕСА_1 .

Із копій: паспорта на ім`я заявниці та Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання заявника від 24.03.18 р., слідує, що він є ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Рокитниці Ковельського району Волинської області, з 25.06.15 р. проживає по АДРЕСА_1 .

Копію Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 від 14.03.18 р., суд відкидає як неналежний доказ, так як ним не стверджується жодна з обставин, що підлягають встановленню при вирішенні заяви.

Та обставина, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кузнєцовську Рівненської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.14 р. Ситовичівською сільрадою Ковельського району Волинській області.

Аналізуючи вказане вище свідоцтво про смерть, суд зауважує, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 1 220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Заявники ж, заклавши до суду вимоги про встановлення фактів постійного проживання із спадкодавицею на час відкриття спадщини, безпідставно стверджують, що цією датою є 23.03.17 р..

Та обставина, що ОСОБА_5 є матір`ю заявниці, стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Поворська Ковельського району Волинської області, виданого 19.10.77 р. Поворською сільрадою Ковельського району Волинської області, за яким після укладення шлюбу з ОСОБА_7 дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_8 »; копією свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_7 від 05.02.02 р..

Жодного доказу на підтвердження того, що спадкодавиця є бабусею заявника, як то копії відповідних свідоцтв, суду не надано, однак суд приймає інформацію про родичів спадкодавиці, що наведена у довідках сільради.

Так та обставина, що чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Ситовичах Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 01.08.98 р. Ситовичівською сільрадою Ковельського району Волинській області.

Спадкодавиця ОСОБА_3 за життя успадкувала спадщину після смерті ОСОБА_9 як пережите подружжя, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.08 р..

Як слідує з копій: двох Державних актів на право власності на земельну ділянку від 29.10.09 р., Державного акт на право приватної власності на земелю від 31.01.01 р., після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина щодо права на вказане вище майно, зокрема.

За змістом довідок № № 1 768, 1 769 від 02.12.19 р., виданих Поворською сільрадою Ковельського району Волинської області, ОСОБА_3 з 1938 р. по дату своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . З 2 000 р. там же без реєстрації проживали заявники, як, відповідно, дочка та внук. 14.03.14 р. від імені ОСОБА_3 посвідчувався заповіт.

Копією заповіту від 14.03.14 р., складеного за життя ОСОБА_3 , стверджується, що вона належний їй житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла заявникові як своєму онукові.

Аналізуючи наведені вище докази, суд відмічає розбіжність у даних про місце постійного проживання спадкодавиці на момент відкриття спадщини: за заясненнями заявниці без реєстрації разом із нею та заявником за адресою: АДРЕСА_1 ; за даними довідок сільради по місцю свого проживання та разом із заявниками, які там зареєстрованими не були. При цьому суд зауважує, що заявник на час відкриття спадщини, дійсно, був неповнолітній та, як випливає із змісту довідок сільради, разом із заявницею проживав постійно за адресою: АДРЕСА_1 . У суду викликає критичне ставлення така інформація, так як у заявниці, яка з 2002 р. була розлученою, за станом на 28.03.14 р. було ще двоє неповнолітніх дітей, які, як слідує із зміст таких довідок, залишились проживати самостійно у віці 3 р., 05 міс. та 1 р., 04 міс. - за іншою адресою

За змістом ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, серед іншого, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України № 20/5 від 03.03.04 р. - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути, серед іншого,: довідка житлово - експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Крім того, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування,» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі у оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак доказів наявності такого рішення чи іншого документа нотаріуса про відмову ні заявниця, ні заявник суду не надали.

Крім того факти догляду за спадкодавицею заявниками невизначений час і не безпосередньо перед моментом відкриття спадщини (смертю спадкодавиці), в даному випадку, не приводять суд до переконання про наявність підстав для задоволення заяви.

Крім того заявники безпідставно просять встановити факти, що кожен з них постійно проживав зі спадкодавицею у буд. АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як ОСОБА_3 , в дійсності, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .. А тому встановлення такого факту не матиме для заявників жодного юридичного значення.

Проаналізувавши викладені заявниками доводи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 293 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 15.05.20 р..