Справа № 274/2093/18
Провадження № 2/0274/204/20
Рішення

Іменем України

04.05.2020 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, -

В с т а н о в и в :

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином : виділити йому в користування житлову кімнату площею 24,6 кв.м. разом з балконом площею 3,3 кв.м., а відповідачці і їх дітям виділити в користування житлову кімнату площею 14,1 кв.м., разом з балконом площею 0,9 кв.м. і житлову кімнату площею 9,7 кв.м., в загальному користуванні залишити кухню, санвузол та коридор.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 17.09.2005 року по 30.11.2017 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. Шлюб між ними розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Зазначає, що 04.11.2010 року він разом з відповідачкою придбали квартиру АДРЕСА_1 . На підставі договору купівлі - продажу від 04.11.2010 року він та відповідачка є співвласниками спірної квартири, в розмірі по 1/2 частини квартири за кожним. Вказав, що наприкінці квітня 2018 року відповідачка почала чинити йому перешкоди в володінні та користуванні квартирою - змінила замки на вхідних дверях в квартиру, але комплект ключів від нових замків йому не надала, внаслідок чого він вимушений був звертатися до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області щодо неправомірних дій відповідачки, і лише після проведеної з відповідачкою профілактичної бесіди йому було надано комплект ключів від вхідних дверей в квартиру, однак в них виникла суперечка щодо порядку користування квартирою, тому він вимушений був звертатися до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з"явилася, надала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності.

18.03.2020 року відповідачка на адресу суду надала пояснення по справі, згідно яких суд встановив, що позивачка стверджує, що ніколи не чинила і не чинить на даний час позивачеві перешкоди в володінні та користуванні спірною квартирою, між ними ніколи не виникали суперечки щодо порядку користування квартирою. Вказала, що відповідач з власної ініціативи забрав свої речі та залишив квартиру в 2017 році і з того часу не приходив у квартиру. Тому вважає, що відповідач ввів суд в оману, стверджуючи про те, що між ними є спір щодо порядку користування спільним майном. Покладення на неї судових витрат вважає безпідставним, тому просить суд звільнити її від його сплати згідно норм ЦПК України ( а.с. 57-58).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 04.11.2010 року , укладеного в м. Бердичеві Житомирської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили та прийняли у власність по 1/2 ідеальній частині, кожен, квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.8-9).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , судом встановлено, що квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 48,4 кв.м., у тому числі : 1-а кімната 24,6 кв.м.; 2-а кімната - 9,7 кв.м.; 3- я кімната - 14,1 кв.м.; кухні площею - 13,5 кв.м.; санвузла - 5,5 кв.м.; коридору площею - 9,2 кв.м. Квартира обладнана балконами 0,9 кв.м. та 3,3 кв.м. Загальна площа квартири 80,8 кв.м. ( а.с. 10-12).

Як вбачається з копії заяви про вчинене кримінальне правопорушення ( або таке, що готується), 02.03.2018 року ОСОБА_2 звертався до Бердичівського ВП з приводу прийняття мір до його колишньої дружини ОСОБА_3 яка не дає змоги проживати в спільній квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та бачитися з його дітьми ( а.с. 13).

21.03.2018 року позивачу Бердичівським ВП було надано відповідь на його звернення, що відносини які склалися між ним та відповідачкою носять цивільно - правовий характер, для вирішення яких потрібно звертатися до суду ( а.с.14).

Позивач порушує перед судом питання про визначення порядку користування квартирою (спільним майном сторін), так як самостійно домовитися з приводу цього вони з відповідачкою не можуть.

Спірне майно перебуває у спільній частковій власності сторін у справі.

Згідно правового висновку ВСУ, викладеним у постанові від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Враховуючи жилу площу кімнат квартири та запропонований позивачем порядок користування квартирою, не надання відповідачкою будь-яких заперечень проти такого визначення порядку користування квартирою, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи те, що між сторонами існує спір про порядок користування спільною квартирою, справа в провадженні суду перебуває протягом двох років, доказів досудового врегулювання даного спору з моменту подачі позову до суду відповідачкою не надано, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп., як винної сторони у виникненні даного спору.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю задовольнити повністю.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- виділивши в користування ОСОБА_2 житлове приміщення - житлову кімнату площею 24,6 кв.м разом з балконом площею 3,3 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 ;

- виділивши в користування ОСОБА_3 житлові приміщення - житлову кімнату площею 14,1 кв.м. разом з балконом площею 0,9 кв.м. та житлову кімнату площею 9,7 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 ;

- допоміжні приміщення : кухню площею 13,5 кв.м., санвузол площею 5,5 кв.м., коридор площею 9,2 кв.м., залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Згідно п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)…строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2020 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко