Справа № 474/355/19
Провадження № 2/474/132/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

05.05.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Врадіївської райдержадміністрації Миколаївської області Козирєвої Т.С.

без участі:

відповідача - ОСОБА_3

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та законного представника неповнолітньої третьої особи не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на праві приватної спільної часткової власності належить ј частка квартири АДРЕСА_2 , співвласниками якої (по ј частці) також являються треті особи по справі - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 являється колишнім чоловіком її дочки, тобто довидився їй зятем, а тому був зареєстрований за її ж адресою. Однак фактично не проживав у квартирі жодного дня і по теперішній час не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали останньому у вказаному будинку немає, перешкод у проживанні в квартирі відповідачу ніхто не чинив. Він же після розірвання шлюбу з її дочкою ОСОБА_5 , виїхав на проживання до м. Одеса, добровільно знятися з реєстрації не бажає.

У судовому засіданні, призначеному 05.05.2020р., позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні, дали згоду на заочний розгляд справи. Крім цього, просили судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову та за надання правової допомоги залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 , двічі будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому та фактичному місцю проживання відповідача, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 890 та № 928 на 07.04.2020р., 039 та № 806 на 05.05.2020р., які повернуті з відміткою поштового відділення «відсутність адресата», а також через опублікування двічі оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), на розгляд справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Врадіївської райдержадміністрації Миколаївської області Козирєва Т.С. у судовому засіданні не заперечувала проти визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та законний представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання 05.05.2020р. не з`явилася, звернулась до суду з заявою (вх. № 5980 від 27.12.2019р.), про розгляд даної справи по суті в її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 05.05.2020р., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, звернувся до суду з заявою (вх. № 5943 від 26.12.2019р.), в якій просить проводити розгляд даної справи по суті в його відсутність та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на праві спільної часткової приватної власності належить ј частка квартири АДРЕСА_2 , співвласниками якої також являються ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та онука ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину ННВ 158639 від 06.03.2017 року, зареєстровано в реєстрі № 160, витяг № 116436103 від 06.03.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, показання позивача в якості свідка);

-відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 , як колишній зять позивача, з 2014 року не проживає по місцю реєстрації, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу у вказаному квартирі немає, позивач та інші співвласники квартири перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням не чинили (копія паспорта громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 22.06.2004 року, довідка № 772 від 14.02.2019 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області, акт обстеження місця проживання мешканців вищевказаного житлового будинку від 20.12.2018 року, показання позивача в якості свідка);

В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутній там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином, порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні відмовилась від вимог про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. 00 коп. та судового збору.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається з поданої позивачем позовної заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених ним судових витрат, та не стягувати з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права позивача, відповідача, тому може бути задоволене судом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275,279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1 .

Cудові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову в сумі 768 грн. 40 коп., залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення (30 днів) починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій