Справа № 296/2112/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому, просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № б/н від 02.08.2011 року в сумі 12855,79 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву від 02 серпня 2011 року №б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 кредитні кошти не повернув, у зв`язку із чим станом на 28 лютого 2017 року утворилася вищевказана заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 1841,61 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 9925,81 грн. та штрафу 500 грн. фіксованої частини і 588,37 грн. процентної складової.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Галасюка Р.А. від 27.03.2017 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді ОСОБА_2 для розгляду, у зв`язку зі звільненням 01.08.2019 року судді ОСОБА_3 у відставку.

Ухвалою судді від 07.10.2019 прийнято справу до свого провадження, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с. 84).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.38), просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 63).

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Радушинська Н.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, позовні вимоги визнала частково в частині стягнення суми тіла кредиту (а.с.92).

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вказав, що у його заяві позичальника розмір тіла кредиту та процентна ставка не зазначені. Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що саме Витяг з Тарифів та Умов він розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому у даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ним АТ КБ «Приватбанк» дотримано вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з нарахованої пені за прострочене зобов`язання, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу, а також 250,00 грн. штрафів не підлягають задоволенню. Разом з тим ОСОБА_1 визнав, що безпосередньо уклав кредитний договір у вигляді заяви-анкети, яка не містила строку повернення кредиту та погодився, що повинен виконати перед банком обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в сумі непогашеного тіла кредиту. Просить позов банку до нього задовольнити частково та стягнути з нього на користь банку суму непогашеного тіла кредиту, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити (а.с. 93-97).

У своїй відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_4 вказала, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши дану заяву відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. В свою чергу, даний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо. Разом з тим, у виписці з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, а виписка з банківського рахунку місить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Таким чином позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку від 06.03.2010 яким були затверджені зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Також зазначає, що в договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагорода, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, відповідач отримав повну інформації про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір-заяву на отримання кредиту, а тому застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів є прийнятним». Крім того, позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника, а також виписку по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій, що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Разом з тим, відповідач не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався карткою, що говорить про прийняття відповідачем діючих умов банківського обслуговування. Дія ж договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Також згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.

Відповідач не скористався правом на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи суддя дійшов наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 02 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладений кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з отриманням платіжної картки (а.с. 6)

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і Умови та Правила надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Відповідач підписав анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Отже, їх можна розцінювати як складову невід`ємну частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 серпня 2011 року (а.с.6-7).

Разом із тим, відсутні підстави вважати Умови та Правила надання банківських послуг частиною кредитного договору, оскільки цей документ не містить підпису ОСОБА_1 (а.с.8-31).

В анкеті-заяві позичальника від 02 серпня 2011 року, підписаною останнім, визначено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., при цьому у відзиві від 02.12.2019 відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення суми тіла кредиту.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також підписана ОСОБА_1 , встановлено пільговий період нарахування відсотків до 55 днів, базовий відсоток ставки в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік) 2,5%, розмір щомісячних платежів, враховуючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Комісія за зняття готівки: в банкоматах «ПриватБанка» 1% від операції. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня (1) +пеня (2) де пеня (1)= (базова процентна ставка по договору) 30 % нараховується за кожен день прострочки кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки за кредитом та відсоткам 5 та більше днів та при виникненні прострочки за кредитом або відсотками на 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів - 500 грн.+5% від суми заборгованості. Комісія за безготівковий платіж в касах банку в рахунок кредитного ліміту 3%, за рахунок власних коштів 1%.

Тому суд відхиляє доводи відповідача, щодо відсутності підстав для стягнення відсотків по кредиту та штрафних санкцій, оскільки у заяві-анкеті чітко вказано базову відсоткову ставку в місяць на рівні 2,5%, що в річному виразі становить 30%, а також розмір штрафних санкцій у разі прострочення виконання обовязків по договору більш ніж на 30 днів.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача щодо укладання договору з відповідачем шляхом приєднання до Умов, Тарифів та Правил надання банком послуг виходячи з правових висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03.07.2019р.

Зокрема у вказані постанові Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Виходячи з зазначеного вище, беручи до уваги матеріали даної справи, які вказують на підписання відповідачем лише заяви-анкети та відсутність його підпису в Умов, Тарифах та Правилах надання банком послуг, відсутність у анкеті-заяви посилання на конкретний наказ, яким були затвердженні надані до матеріалів справи копії Умов та Правил надання банком послуг, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами. Факт користування відповідачем кредитним картковим рахунком також не свідчить про виконання банком статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» та не доводить, що відбулося свідоме прийняття відповідачем тих умов, на які вказує позивач.

Суд не бере до уваги посилання позивача на постанови Верховного суду від 10.04.19 №356/1635/16-ц, від 28.03.19 №428/2873/17, від 06.02.18 №755/2720/16-ц та від 17.04.19 №666/388/16-ц, оскільки вони були прийняті до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.19р., а суди мають застосовувати правові висновки зроблені пізніше.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Отже, із огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що банком доведена заборгованість за кредитними зобов`язаннями у наступному розмірі: за тілом кредиту 1841,61 грн., за процентами за користування кредитом 1520,04 грн. (розраховані виходячи з відсоткової ставки 30% річних, яка визначена у підписаній відповідачем анкеті - заяві), а також в частині стягнення штрафу в твердій сумі 500грн. та в сумі 168,08грн., що складає 5% від суми боргу по кредиту (з урахуванням відсотків по кредиту), що разом становить 668,08грн., а тому саме ці суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 501,53грн.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 02 серпня 2011 року в сумі 4029грн. 73 коп., яка складається із: 1841 грн. 61 коп. тіла кредиту; 1520грн. 04 коп. процентів за користування кредитом та 668 грн. 08 коп штрафу.

Стягнут з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" суму сплаченого судового збору у розмірі 501грн. 53 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Позивач: АТ КБ "Приватбанк", місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного рішення:31.03.2020.